СТУДЕНА СВЕТЛИНА
Адрес: Алфхолар, 8.
- Това е 1973? - '73, да.
Правилно.
Това вашата папка ли е?
Да, това са няколко ескиза, които аз съм правил.
Чудесно. Вземам ги.
Гримюр Хермундсон.
Аз съм начинаещ.
- Има ли папка? - Не.
Какво имаш там?
- Това е тайна. - Извинявай кажи ми какво е това.
- Рисунки. - Рисунки? Ти ли си ги рисувал?
- Да, когато бях малък. - Мога ли да ги разгледам?
- Не. - Моля те, разреши ми. Поне една.
- Не, не сега. - Ще ме нарисуваш ли?
- Когато и да е? - Може би. Някога.
Здравейте!
Здравейте! Аз съм Линда.
Преподавам в тази група.
Искам да се извиня за това, че не говоря исландски.
Надявам се, това да не бъде проблем.
Добре.
Целта на днешното занимание е да рисувате в натура.
Искам в днешното занимание да нарисувате само това, което виждате.
Някакви проблеми?
Тя постоянно ли е гола?
Искате да рисувате плодове?
Не, просто... Линда.
Голотата, това проблем ли е за Вас?
Не. Знаете ли как се казва?
- Линда ли? - Не, моделът.
Каква е разликата?
Не мога да рисувам хора, без да знам имената им.
Линда, можеш ли да помогнеш на това момче?
Не може да започне да рисува, докато не узнае името на модела.
Казва се Лаура.
Благодаря.
Ще се видим утре.
Вие останете.
Какво сте направили?
- Опитвам се да нарисувам, това което виждам. - Подигравате ли се?
Не.
Припомнете ми, как се казвате?
- Гримюр Хермундсон. - Гримюр.
Вие не изпълнихте заданието.
Трябва да усвоите основите на техника на рисуването.
Не си губете времето.
Благодаря.
"Бал на първокурсниците"
Никога не съм пробвала това.
Довиждане.
- Ще ме нарисуваш ли? - Не трябваше ли вече да спиш?
Исках само да видя, какво си направил.
Гримюр.
Вече е сутрин.
Готтина, красавице.
Какво?
Видях тази нощ Аулфрун, когато стоях до прозореца.
Видял си какво е правила?
Тя летеше край прозореца ни на метла.
Толкова близо, че можеше да стигне върха на носа ми.
Тя е вещица.
Гримюр лъжльото.
Видях я много ясно. Знаеш, имаше пълнолуние.
Беше в рокля от хартия. Косите и се вееха.
Беше яхнала метла.
Какъв умен лъжец си!
Никога не лъжа, знаеш.
- Ще ходите ли на бала? - Какво?
Бал на първокурсниците.
Не знам, може би.
За какво си говорите?
Ще ходите ли?
Моля?
Ще ходите ли утре на бала?
Аз?
Мислите, че трябва.
- Не трябва ли? - Не.
Може да иска да дойде.
Нима това не е причина? Да се съберем всички на едно място.
Тя ти харесва, нали?
Какво?
Не, не.
Тогава мога да ти кажа, че тя те иска, без съмнение.
Но не го показва добре.
Някой те гледа.
Винаги е така.
- Някой също гледа и теб. - Така ли?
Искаш да кажеш, някой невидим?
Имах съвсем друго предвид.
Да, знам.
Тя имала дълги прошарени коси и карирана рокля.
И летяла насам-натам на метла. Той бил толкова изплашен!
Наложило се да влезе в моето легло.
Каза ми още, че никога не лъже.
- Защо гледате така? - Как гледаме?
И двамата се хилите.
- Що за глупости?! - Бог ни е дал такива физиономии.
Трябва да намина към Аульфрун в къщи.
Каня се да и дам рисунка.
Гримюр, мили, Аулфрун не лети във въздуха на метла.
Казах ти.
Добре е да имаш въображение,
но е опасно да го бъркаш с житейската реалност.
Това са просто рисунки. Нищо не бъркам.
- Не знам. - Тя не е опасна.
Не, просто е по-различна.
- В какъв смисъл? - Трудно е да се обясни.
Тя живее в друг свят.
Може би е вещица.
- Не повече от мен, Гримюр, мили. - Какво имаш предвид в друг свят?
Понякога не може да каже
кое е реално и какво си мисли за такова, в нейното уединение.
Като кое?
Ами, например, тя си представя, че всъщност не е сама.
- Че с нея има някой? - Хора, които не съществуват.
- Може бе, онези, които говорят с нея? - Хора, съществуващи само за нея.
Всичко това е във въображението и.
Но как някой може да знае кое е истинско и кое измислица?
Ох, Гримюр! Стига и си пий кафето.
- Внимавай! Виж какво направи! - Извинявай, не исках.
Татко днес ще слезе ли на брега?
Мисля, че да, ако времето не се развали.
Мога ли отида, ако взема с мен Готтина?
Тази гора е във всичките ти рисунки.
- Гората Тиндур. - Тиндур.
Удивително е , че всичко това е направено от дете.
Харесват ми.
Също ме и плашат.
Като тази например.
Каним се да пийнем. Искаш ли да дойдеш?
Или отиваш някъде с Линда?
Мога ли да се присъединя към вас.
Очевидно си взимал частни уроци.
Не съм взимал никакви частни уроци.
Нима не ти е нужно да питаш за името на модела?
Не.
Все пак, Лаура ми липсва.
Къде е тя сега?
Това е изненада.
Това за мен ли е?
Мислех, че поне може да го пазя тук.
Ако нямаш нищо против.
Тази идея ми харесва.
- Как мина? - Добре.
Гуджорг малко се напи.
Така че си тръгнах по-рано.
Глупчо.
Грюмор Херминдсон.
Ти ми харесваш.
Обичам те.
Какъв е проблема?
Казах, че те обичам.
Да.
Просто исках, да знаеш.
Бременна съм.
Какво?
Аз съм бременна.
Сигурна ли си?
Осма седмица.
Можеше да ме поздравиш.
Или да кажеш, че това е прекрасно.
Не.
Не знам, аз просто...
Това е неочаквано, аз...
мислех, че се каниш да говорим за галерията.
- Че си постигнала успех. - Канех се. Но това не е важно.
Това съвсем не е важно.
Здравей, Анна.
Какво сте се разбързали!
Коремчето ти е все по-голямо и по-голямо.
- Чувстваш ли? - Да.
Отиваме при вещицата.
- При Аулфрун. - При перачката?
Да. Довиждане.
Чакай.
- Усещаш ли духа? - Моля!
Какво искаш?
Ами... Ер...
Дойдохме да ви дадем нещо.
Е!
Не стойте тук като двойка лунатици.
Отче наш, който си на небето...
Какво си мъмрморите?
Защо не седнете?
Защо се втурна при мен със сестра си, за да ми дадеш нещо ли?
- Какво искаш? - Ами... Ер...
Има за вас рисунка.
Рисунка?
Гримюр рисува всичко, което счита за важно.
Разбирате ли, той е художник.
Рисува картини...
Слушай, Аулфрун,
исках да те питам нещо.
Имаш доста поръчки.
Трябва да тичам за мамините покупки. Но Гримюр не бърза.
Почакай, мила, ще ти я покажа.
Това съм аз.
Благодаря ти.
Гримюр.
Имаш добро зрение.
Какво те тревожи?
Ами, разбирате...
Просто ми кажи първото, което ти е в главата.
Ти не приличаш на другите хора?
Не приличам?
Защо си все сама?
Не съм сама.
Имам си мои хора.
Говоря с тях, те разговарят с мен.
Както сега.
- И... - Какво "и"?
Мислих си просто, как минава времето.
Времето.
Наистина трябва да тръгвам.
Ти не дойде тук, само за да си тръгнеш така.
Донесе рисунка.
Дойде да питаш.
Ще си тръгнеш без отговор ли?
Аз съм само дете.
Ще пораснеш.
Не трябва да се боиш от нещата, които не познаваш.
Вече не се боя.
Имаш дарба, Гримюр, добро зрение.
Ето затова си тук. Не се бой от това.
Нашият разум е подобен на птица, може да лети, където си пожелае.
Вие можете ли да летите?
Ти виждал ли си как летя.
Как мина?
Просто прекрасно.
В къщата и има дух.
Изплаши ли се?
Не, само в началото.
Тя не ме уплаши никак.
Какво каза за рисунката?
Че имам добро зрение.
- Че имаш добро зрение ли? - Да.
Това е вярно.
Сега трябваше да посетиш Аулфрун.
Каня се пак да я посетя.
- Така ли?! - Забравих нещо да я питам?
Тя нещо спомена ли нещо за детето?
- Само за красавицата Готте. - Ти самият си дете!
-Благодаря. - Поздравявам те.
- Ей, Гримюр! - Здрасти.
- Отлична изложба. - Виждала ли си това преди?
- Преди? Какво имаш предвид? - Има твърде много хора, за да видя.
А, разбрах.
- Виждал ли си някой от групата? - Не.
О, да, Боркур и Хелги са ей там.
- Линда е продала няколко картини. - Наистина?
- Най-малко осем, мисля. - Това е просто прекрасно.
Това, което се е случило с Лаура е ужасно, нали?
Колко странно, никога нямаше да знам името и
ако ти не повдигна този въпрос, на първото занимание.
А какво е станало с Лаура?
- Не знаеш ли? - Не.
Починала е. Самоубила се е.
Май не трябваше да ти казвам.
Как мислиш, защо го е направила?
Казаха ми, защото не е могла да бъде с малката си дъщеря.
- Ужасна съдба. - Да.
Къде беше?
Поздравления. Изложбата беше чудесна.
Благодаря.
- Излязохме да се поразходим. - Да се поразходите?
- Много ли продаде? - Десет.
Прекрасно!
Трябва да вървя. Благодаря за вечерта. Беше прекрасно.
Добре. Довиждане.
Почакайте.
Благодаря ви, че дойдохте.
Благодаря ви, Линда.
Защо да не мога да кажа на хората, че съм бременна?
Можеш.
Мислиш ли, че е време?
Време ли? За какво?
В смисъл...
Не трябва ли да го обсъдим?
Да.
Имам предвид...
Не съм убеден, че съм готов да стана баща.
Никой никога не е готов.
Защо не се върнеш и се скриеш под планината?
Само гледай, да не те затрупа.
Излезе вятър ли?
- Юго-западен, буря седем бала.
Чух, че е отнесло всичко от дома ти?
Да, после всичко бе довято пак на място.
А ти просто продължи да си рисуваш, без да се интересуваш от нищо, г-н Художник.
Да, г-н Дърдорко.
Просто завиждаш, за това , че не можеш да рисуваш добре като него.
Нещастният Туми.
Не съм нещастен.
Анна.
- Надявам се малкият да прилича на теб. - Защо?
Защото си толкова забавен!
Ето ги и тях.
Изглежда доста са наловили.
Видяхте ли делфини?
Не много.
Но видяхме няколко кита.
Плувахме зад опитен кит, за да избегнем вятъра.
Радвам се, че си у дома.
И аз.
Забравям за Индриди.
Аулфрун.
- Аулфрун. - Как си се разбързал.
Забравих да те питам нещо.
- Какво? - Това чанта, пълна с мръсно бельо ли е?
Това си е моя работа.
Не се канеше да ме питаш за прането.
Не, понякога не се ли чувстваш така,
сякаш знаеш какво ще се случи, преди още да се е случило?
Не мога да го отрека.
А ако това е нещо лошо?
Какво те тревожи Гримюр?
Не трябва да казваш на никого.
Страхувам се за мама и татко.
И Готтина, и Анна, и за много други хора.
А за себе си?
Никой не ми вярва.
От какво се боиш?
От онзи страх, който живее на това място.
- Е, аз тръгвам. - Да не забравиш закуската си, мили.
- Днес ще излизаш ли в морето? - Мисля, че да.
Мислиш, че не зная, че ме следиш ли?
Просто се шляя насам.
Това някаква нова игра ли е?
Не, старата. Вървя след лидера.
- Хайде! - Върви! По-бързо.
Давай, сега.
Хайде!
Виж това, Гримюр.
Не.
Лети сега, тъпа птицо.
Защо винаги рисуваш такива страшни работи?
- О! - Гримюр.
Влез. Аз съм Торбьорг, новият преподавател.
Значи не съм сбъркал мястото.
Какви са новините от Линда?
Никакви.
Какво ново? Не съм я виждала цяла вечност.
Не знам.
Не знаеш? Разделихте ли се?
Да.
- Нима няма да имате дете? - Ще имаме.
Боже, какво е станало?
Какво се е случило?
Може би не искаш да говориш за това?
Не.
Добре.
Странно. Но тя остава тук с детето, без да знае исландски...
Мисля, че може би просто ще го научи.
Ти как си?
Забавлявам се.
Ще ти разкажа една история.
Слушай внимателно.
Имало едно време една млада жена.
Бедна и забравена.
Но тя притежавала едно съкровище. Малко детенце,
което растяло в нея.
Тя си имала момък.
Когато детенцето се родило, те си нямали нищо, което да му дадат.
Даже не могли да бъдат заедно.
Те помолили Бог, да си вземе детето обратно.
Убили са детето?
Не.
Не знаех, че се познаваш с Индриди Ейнарссон.
Чужденец ли сте?
Не говорим ли на един език? Не, аз съм просто от друг фиорд, момче.
- Какво искате от Индриди? - Направо като полицай.
Няма да му сторя зло. Искам да види света.
Той няма време за това. Има си всичко, освен време.
Ти си забавен. Аз съм негов чичо. Каня се да му предложа работа.
Ще ме придружиш ли при него, или по-добре да потърся някой друг?
- Добре тогава. - Да.
Индриди. Този човек ме помоли да му покажа, къде ти...
Благодаря, Гримюр.
Мисля, че е по-добре да останете в къщи, докато Индриди не се върне.
Това е просто едно пътешествие.
Не трябва да тръгвате сами в такова време.
Лодките ще плуват заедно и скоро всичко ще свърши.
Знаеш, сега не може да си позволим да спрем.
Не те тревожат глупавите видения на Грюмор, нали?
- Ще внимаваш нали? - Да.
Сора.
Една от лодките беше намерена потънала наполовина във водата.
Не знаят на кой е лодката.
- Не е неговата. - Благодаря ти, Боже.
Не, не!
Свава.
Имам нещо за теб.
Какво е това?
Ела и виж.
- Вземи ги в къщи и ги разгледай. - Тези рисунки за мен ли са?
- Мислиш, че прилича на мен? - Така, както аз те виждам.
Ще отида да ги покажа на майка и на татко.
Може би ще се спреш вече?
Момче е, деца.
Тъмнокосо, красиво момче.
Прилича на теб, не е ли вярно?
Повече прилича на Индриди.
- Трябва ли да си дойде скоро? - Разбира се.
Всеки се завръща.
Всичко се върти в кръг.
Донесе хубави неща.
Това е от мама.
Анна се върна с дете у дома.
Не е толкова далече от съседното село.
Достатъчно далече за снежна буря.
- Тя е сама. - Сама е, не е сама...
Не се ли вълнуваш за Индриди?
- Как позна какво мисля? - Аз съм стара душа.
Престани да гледаш през рамото ми!
Това аз ли съм?
Това е моето семейство.
Но Аулфрун не е член на семейството.
Да, тя е член на моето семейство.
- Ти къде си? - Не мога да се нарисувам сам.
А ти винаги забравяш Индриди.
Сякаш някой ни е следил.
Туми.
- Ето. - Благодаря.
Не ми харесва положението, в което се оказа.
Напоследък разговарял ли си с Линда?
Не мисля, че тя иска да говори с мен.
Така ли? Защо не?
Тя е добре.
В кой месец е?
- Във втори. - И какво?
Не знам.
Искам да кажа, искаш ли да се изясни това?
Мисля, че да.
Дали да не се върнеш с мен на изток?
Ще бъде добре за теб.
- Не мога. - Какво става с теб, старче?
Мама ти е обидена. Не си и гостувал, откакто умря татко.
- Стават вече шест месеца. - Знаеш, че не мога. Не съм готов.
Аулфрун.
Е, най-после.
Какво е това на лицето ти?
Така ужасно си обрасъл, мили мой.
Какъв бях?
Много човечен.
Имаш красиви ръце.
Толкова много те обичам!
Ще си имаш пак старата си стая.
Спомняш ли си онази птица?
Трябва да се засрамиш от себе си.
Направих го нарочно. Мислех, че го считаш за хубаво.
Аз? Хубаво ли?
Исках да бъдем приятели.
Можеш ли да ми простиш?
Да, мога.
Тогава можем да бъдем приятели?
Харесва ми да съм сам.
Плачеш ли?
Тами, банката на втора линия.
Имам среща.
Неудобно ми е да съм тук и да не правя нищо.
Тук няма какво да се прави.
Гримюр, отпусни се.
Не мога.
Защо си толкова взискателен към себе си?
- Нима не можеш да се отпуснеш в селото? - Не и тук. Не мога да така.
Само не и безработен.
Добре.
Мислиш, че имат нужда от малко боядисване?
Сигурен съм.
Мислиш, че е нужно ли?
Ти как мислиш?
Да, сигурен съм.
Мога ли да реша как?
Да, та ти си художникът.
Не приличам на заспал.
Никой не спи в такава глупава поза.
Ти разбира се, можеш да спиш така.
Никой истински художник не би нарисувал така сестра си.
Това сякаш аз лежа насред облаците
Но аз чувствам, че така можеш да спиш ти понякога.
Обещай да ме събудиш, ако ме завариш да спя в такава глупава поза.
Това е да живееш в такава пустош.
О, Готта, престани
Никой не трябва да упреква земята затова, че се върти и слънцето не ни огрява.
Престани да ръсиш мъдрости, умнико.
Гримюр! Поправих тази рокля, иди и я занеси.
Докато снегът не е завалял силно.
Ето адреса.
- Точно сега ли да ида? - Да, ще е най-добре.
Мога ли да дойда?
- Ще стигна по-бързо, ако съм сам. - Искам да останеш тук, в къщи.
Можеш да дойдеш някой друг пък.
Тръгвам.
Гримюр, наред ли си?
Тогава довиждане.
Не искаш ли да влезнеш?
- Не, просто ще почакам тук. - Мама има да оправя още дрехи.
Здравей, Гримюр. Влез и се стопли.
Гримюр, кажи на майка си, че се е справила отлично, както винаги.
Е, момчета. Не искате ли още какао?
Не, благодаря.
Трябва да тръгвам.
- Ще си тръгнеш с празни ръце? - Трябва да вървя.
- Няма да го направиш. - Е, момчета!
Гримюр, не мога да те пусна такова време. Остани, докато се оправи времето.
- Трябва, трябва! - Стой тук, стой!
Да пийнем още какао. Ще позвъня на майка ти и ще и обясня.
Така е най-добре
Искаш ли да порисуваш?
Не мога да рисувам, когато не съм си в къщи.
Помни, скъпи Грюмор, че няма нищо случайно в живота.
Няма значение, какво ще стане, никой няма да те изостави завинаги.
Всеки един ще се върне при теб.
Да, свързах се с вас, понеже те са на път
и ще мине време, преди да стигнат там.
Ей, тук има нещо!
Готтина!
Не!
Линда,
Обичам те.
Линда...
Не мога да си представя живота си без теб.
Без теб и детето.
Върнах се на изток.
До ден, най-много два ще съм си в къщи.
Трябва само да привърша с днешната работа.
Линда...
Чу ли какво казах?
Върни се веднага щом можеш.
Ела при мен, мое малко съкровище.
Да, ти си прекрасно.