Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Haavoittuvassa nuoruudessani isäni neuvoi minua:
"Yritä aina nähdä paras ihmisessä."
Siksi en tuomitse, -
mutta minullakin on rajani.
Silloin kaikki joivat liikaa.
Mitä enemmän elimme ajassa -
sitä enemmän joimme.
Eikä kenelläkään ollut mitään uutta sanottavaa.
PERKINSIN MIELISAIRAALA
Minua kuvotti, kun palasin New Yorkista.
PSYKIATRI: Ymmärrän, herra Carraway.
Minua kuvottivat kaikki ihmiset ja asiat.
SAIRAALLOISEN ALKOHOLISOITUNUT, UNETTOMUUTTA, RAIVOKOHTAUKSIA, AHDISTUNEISUUTTA
Paitsi yksi mies.
Yksi mies, herra Carraway?
Gatsby.
Ystävännekö?
Hän oli toivoa herättävin tapaamani ihminen.
Ja todennäköisesti säilyy sinä aina.
Hänellä oli aisti.
Hän oli kuin mittalaite maapallon toisella puolella maanjäristyksestä.
Missä tapasitte?
Juhlissa New Yorkissa.
Kesällä 1922 kaupungin tempo lähenteli hysteriaa.
Pörssikurssit tekivät ennätyksiä ja pörssi karjui kultaa.
Juhlat olivat suurempia, ohjelma upeampaa ja rakennukset korkeampia.
Moraali oli löyhää eikä kieltolakia noudatettu. Viina oli halpaa.
Pörssi houkutteli kunnianhimoisia nuoria. Ja minä olin yksi heistä.
Asuin vuokralla 30 km kaupungista unohdetussa mökissä uusrikkaiden kartanoiden välissä.
Ostin alkuun tusinan vieraita kirjoja pankkitoiminnasta.
Mikään ei ole täysin varmaa. En sijoittaisi kaikkea.
Yliopistossa haaveilin kirjailijan urasta, mutta luovuin siitä.
Auringon paistaessa tuuheiden puiden keskellä aioin opiskella koko kesän.
Ja olisinkin ilman luokseen kutsuvaa ilonpitoa -
naapurin linnan muurien takana.
Naapurin, jota en ollut vielä tavannut, nimeltään Gatsby.
- Hän oli siis naapurinne? - Niin.
Kesä alkoi todella, kun menin illalliselle Daisy-serkkuni luokse.
Hän asui lahden toisella puolella yläluokan asuinalueella.
Hänen miehensä oli yhden Amerikan rikkaimman suvun perijä.
Miehen nimi oli Tom Buchanan.
Kun olimme yliopistossa yhdessä, hän oli ollut urheilusankari.
Suuruuden päivien jälkeen hän haki sisältöä elämälleen... muista asioista.
Käskin olla soittamatta tänne.
- Boaz! - Shakespeare!
- Miten mestariteos etenee? - Myyn velkakirjoja Walter Chasella.
- Illallisen jälkeen lähdemme kaupungille. - En voi.
- Vanha susilauma yhdessä. - Minulla on töitä huomenna.
Pötyä! Me menemme.
Valinta tähdistöjoukkueeseen teki minusta miehen, joka olen nyt.
Forest Hillsissä pelasin Walesin prinssiä vastaan.
Mikä nynny.
Elämä on hallintaa, Nick. Jos sinusta on siihen.
- Henri, missä olet? - Niin, herra.
Sulkekaa ovet.
- Vauhtia. - Anteeksi. Kiitos.
Oletko se sinä, rakkaani?
Daisy Buchanan. Kultatyttö.
Hänen katseensa lupasi, ettei hän halunnut nähdä ketään enemmän.
Ikävöitiinkö minua Chicagossa?
Ainakin tusina ihmistä lähetti terveiset.
Kuinka hienoa.
- He ovat surun murtamia. - Todellako? En usko.
He huutavat, etteivät voi elää ilman sinua.
Olen halvaantunut onnesta.
Tämä on Jordan Baker, kuuluisa golfari.
Hän oli pelottavin tapaamani ihminen.
Olen nähnyt kuvanne lehdessä. Olen Nick Carraway.
Hän oli hyvännäköinen.
Olen maannut sohvalla ikuisuuden.
Tänä kesänä paritan teidät. Lukitsen kaappiin ja työnnän vesille veneessä.
En kuullut tuota.
Nick, Daisyn mukaan olet lahden toisella puolella uusrikkaiden pyrkyreiden seurassa.
- Asun pahvilaatikossa alle satasella kuussa. - Elämäsi on ihanaa.
- Tunnen jonkun sieltä. - Minä en tunne ketään.
Etkö tunne Gatsbyä?
Gatsbyä?
Ketä Gatsbyä?
Rouva, illallinen on valmis.
- Haluaisitko kuulla sukusalaisuuden? - Siksi tulinkin.
- Se koskee hovimestarin nenää. - Hänen tilansa vain paheni.
- Vihaan sanaa "jyrä". - Nicky, huhun mukaan olet menossa naimisiin.
- Se on kunnianloukkaus. Olen liian köyhä. - Vanha morsian kuolisi nopeammin.
Voimmeko vaihtaa puheenaihetta? Saat minut tuntemaan itseni sivistymättömäksi, Daisy.
Sivistys murenee.
Oletko lukenut Goddardin Värillisten valtakuntien nousun?
Jokaisen pitäisi.
Ajatuksena on, että herrarodun on oltava varuillaan, ettei valta-asemamme horju.
Tom on syvällinen ja lukee paksuja kirjoja täynnä pitkiä sanoja.
- Se on todistettu tieteellisesti. - Meidän on voitettava heidät.
Buchanan-residenssi.
Herra Wilson autokorjaamosta.
- Herra Buchanan? - Suokaa anteeksi hetkinen.
Suokaa anteeksi.
Tämä herra Gatsby, josta puhuitte, on naapurini.
Ole hiljaa. Haluan tietää, mitä tapahtuu.
Mitä tapahtuu?
- Luulin kaikkien tietävän. - Minä en tiedä.
- Tomilla on nainen New Yorkissa. - Mikä nainen?
Hänellä luulisi olevan tarpeeksi säädyllisyyttä olla soittamatta illallisaikaan. Eikö niin?
Pidän sinusta pöydässäni. Olet kuin ruusu. Eikö niin, Jordan?
- En sanoisi ruusuksi. - Etkö halunnutkin Yale-klubille, Nick?
- Nicky, jää vielä. - Minulla on töitä aikaisin aamulla.
- Pötyä. - Meillä on paljon puhuttavaa.
Vain yhdet ryypyt tai kahdet.
Viidennen vieraan kiireellisyys ei jäänyt keneltäkään huomaamatta.
- Nicky. - Mitä?
Kaikki on kauheaa täällä.
- Niinkö? - Niin.
Olen ollut kaikkialla, nähnyt ja tehnyt kaiken.
Minulla on ollut ikävää ja olen kyyninen kaiken suhteen.
- Tyttäresi epäilemättä puhuu jo. - Pammy.
Kyllä vain. Arvaa mitä.
Kun hän syntyi, Tom oli teillä tietymättömillä.
Tietymättömässä seurassa.
Kysyin hoitajalta, onko se poika vai tyttö.
Tyttö, hän sanoi. Minä itkin.
Olen iloinen tytöstä.
Toivottavasti hän kasvaa hupsuksi.
Se on parasta tytölle.
Kaunis pieni hupsu.
Kaikki kirkkaus katoaa.
Eikä tule takaisin.
Kun tulin kotiin, huomasin hahmon naapurin laiturilla.
Jokin kertoi minulle sen kuuluvan herra Gatsbylle.
Hän näytti kurottavan jotain kohti pimeydessä.
Vihreä valo.
- En halua puhua tästä, tohtori. - Kirjoittakaa sitten.
- Kirjoittaa? - Niin.
Miksi?
Sanoitte itse, että kirjoittaminen lohduttaa.
Mutta... ei muita. En osaa kirjoittaa.
Kenenkään ei tarvitse lukea sitä. Voitte polttaa sen.
- Mistä kirjoittaisin? - Mistä tahansa.
Mikä tahansa helpottaa. Muisto, ajatus, paikka.
Kirjoittakaa siitä.
Paikka.
"Tuhkalaakso oli irvokas paikka."
Asuinpaikkani ja kaupungin puolivälissä oli kaatopaikka, -
missä tuhkaksi palanut kivihiili, joka oli antanut energiansa kaupungille, -
heitettiin pois rappeutuneiden miesten toimesta pölyn keskellä.
Työtä seurasi herkeämättä tohtori T. J. Eckleburg.
Unohdettu optikko, jonka silmät vartioivat kaikkea.
Kuin Jumalan silmät.
Tom oli kutsunut minut kaupunkiin, ilmeisesti lounaalle Yale-klubille, -
mutta sitten tapahtui jotain odottamatonta.
- Mennään. - Minne?
Tom, odota!
Hallitse, Nick!
Terve, Wilson. Kuinka kauppa käy?
Ei valittamista.
- Milloin myyt autosi? - Se on vielä huollossa.
Mekaanikkosi on hidas.
- Ehkä on parempi myydä muualla. - En minä sitä tarkoittanut.
Liikeasioissa teidän pitäisi puhua minulle.
Hae tuolit asiakkaillemme.
Totta kai. Hierotaan kauppoja.
Haen tuolit.
- Viihdyttäisitkö - - Pidä kiirettä.
- Hei. - Hei.
- Maistuuko makeinen? - Ei kiitos.
- Rouva Wilson, Nick Carraway. - Mukava tavata.
- Nick on kirjailija. - Niinkö?
Tosiasiassa myyn velkakirjoja.
Nouse seuraavaan junaan.
- Nytkö? - Kyllä.
- Hankitaanko koira asuntoon? - Jos haluat.
- Herra Buchanan, haluatteko juotavaa? - Ei kiitos.
- Soita siskollesi. Hän ihastuu Nickiin. - Ei ole tarpeen.
Asiasta tietävät ovat sanoneet Catherinea kauniiksi.
- En voi. - Älä nolaa Myrtleä.
Olen Catherine. Nyt juhlitaan.
Nyt ei ole sopiva aika. Olin juuri lähdössä.
Hei. Chester, tämän täytyy olla se ihana serkku.
- Kiitos. - Chester McKee, mukava tavata.
Etkö pidä minusta?
Myrtle?
Myrtle!
Minun pitää lähteä.
Myrtle, kaada jokaiselle piristysryyppy.
- Tom, lähden nyt. - Nick, odota.
- Minun pitää päästä pois. - Pötyä!
- Mene juttelemaan Catherinelle. - En pidä tästä. Daisy on serkkuni.
Katselit opiskeluaikoinakin.
- Se ei tarkoita - - En tuomitse.
Haluatko istua vaihdossa koko kesän vai pelata?
- Pelaa! - Eikö seura kelpaa?
Hän on pelimies sittenkin.
Riisu hattusi ja jää hetkeksi.
- McKee on taidepiireissä. - Valokuvausta.
- Nick on taiteellinen myös. - Enkä ole.
- Kirjoitan vähän. - Niinkö?
- Asutko sinäkin Long Islandilla? - Länsi-Eggissä.
Olin siellä juhlissa kuukausi sitten. Gatsby-niminen mies järjesti ne.
- Tunnetko hänet? - Asun naapurissa.
Hän on keisari Vilhelmin serkku. Sen pahan saksalaisen kuninkaan.
McKee, ota kuva tästä.
Minä en ole sellainen malli, mutta kyllä se sopii, jos haluat.
Kumpikaan ei voi sietää puolisoaan.
- Herra Wilsonia? - Hän on rasvainen pikkupaskiainen.
Ei kiitos. Minulla on yhtä hauskaa ilmankin.
Saan bentsoja lääkäriltä Queensissa. Haluatko yhden?
Ei kiitos. Hermoni ovat kunnossa.
Olin ollut humalassa kahdesti se iltapäivä mukaan lukien.
Sinä yönä Tomin Myrtlelle vuokraamassa asunnossa -
meitä ruokki kemiallinen hulluus räjähtäen päällemme.
Yhtäkkiä aloin pitää New Yorkista.
Parempi kuin Yale-klubi.
Valoisat ikkunamme varmasti lahjoittivat osansa salaisuuksia satunnaiselle katsojalle kadulla.
Olin myös siellä, samaan aikaan sisällä ja ulkona.
Samaan aikaan lumoutunut ja vieraantunut elämän ehtymättömästä monimuotoisuudesta.
Sinulla ei ole oikeutta puhua hänestä.
Daisy, Daisy, Daisy.
- Sinulla ei ole oikeutta! - Puhun, kun -
- Olet hullu! - Ja sinä huora!
En tiedä, miten pääsin kotiin, -
mutta tiedän, että olin ahdistunut kuin Gatsby olisi tarkkaillut minua.
- Tarkkaili teitä? - Niin.
Gatsby tarkkaili minua aina.
- Miten voitte olla varma? - Sain kutsun.
Olin ainoa.
Ketään muuta ei koskaan kutsuttu.
Muu New York tuli kutsumatta.
Koko kaupunki pakattuna autoihin koko viikonlopun joka viikonloppu päätyi Gatsbyn kartanoon.
Kaikki kaikista sosiaaliluokista kaikkialta New Yorkista -
virtasivat Gatsbyn ovelle monivärisenä karnevaalina.
Tässä on kutsuni.
Sinun ei tarvinnut olla tunnettu, eikä kutsuja kysytty.
Miljardöörilehtikustantajia vaaleaveriköiden seurassa.
Perijättäriä vertaamassa perintöjään Gatsbyn rannalla.
Työnantajani, Walter Chase, häviämässä ruletissa.
Juorutoimittajia gangstereiden ja kuvernöörien vieressä heidän vaihtaessaan puhelinnumeroita.
Elokuvatähtiä, teatteriohjaajia, moraalinvartijoita, koululoikkareita -
ja Ewing Klipspringer, Beethovenin kyseenalainen jälkeläinen.
Mistä löytäisin isännän, herra Gatsbyn? Asun naapurissa.
En ole koskaan nähnyt häntä, kukaan ei ole.
Yksin ja vähän hämilläni päätin vetää kännit.
Arvasin näkeväni sinut täällä.
Hei.
- Sanoit asuvasi naapurissa. - Huvipuiston vieressä.
- Mennäänkö? - Saitko kutsun?
- Ketään ei kutsuta. - Minut kutsuttiin.
Ilmeisesti olen ainoa. Kuka tämä Gatsby on?
- Hän oli saksalainen vakooja sota-aikana. - Teddy Barton, Nick Carraway.
- Saksalainen vakooja? - Ei vaan keisarin salamurhaaja.
- Kuulin hänen tappaneen. - Hän tappaa huvikseen ilmaiseksi.
Ja on Jumalaa rikkaampi.
- Et usko tappopuheita, vai kuinka? - Etsitään hänet niin voit kysyä itse.
Hyvät naiset ja herrat, toivottakaa tervetulleeksi uskomaton neiti Gilda Gray.
Herra Gatsby? Seuraa minua.
Olette erehtynyt, koska minä olen herra Gatsby.
Ette löydä häntä.
Tämä talo ja kaikki sen sisällä on osa taidokasta naamiota.
Herra Gatsbyä ei ole olemassakaan.
- Pötyä. Olen tavannut hänet. - Niinkö?
Kenet heistä? Prinssin, vakoojan vai murhaajan?
En tiedä ketään, joka tietäisi mitään varmaa herra Gatsbystä.
En välitä.
Hän järjestää suuria juhlia. Pidän niistä, ne ovat niin yksityisiä.
Pienissä juhlissa ei ole yksityisyyttä.
Jos tuo on totta, miksi näitä juhlia järjestetään?
Siinäpä kysymys!
- Saisinko tämän tanssin? - Pennitön pikkumies.
Varastan hänet takaisin, Carraway.
Hyvät naiset ja herrat, jazzin maailmanhistoria ilotulituksella!
Seuraa minua, Nick.
Rikkaat tytöt eivät nai köyhiä poikia. Hän on minun.
Näytätte tutulta. Ettekö ollutkin 3. divisioonassa?
- Kyllä, 9. pataljoonassa. - Minä olin 7:nnessä.
- Oletteko viihtynyt, veikkoseni? - Tämä on uskomatonta. Asun naapurissa.
Hän lähetti kutsunkin. Ilmeisesti ainoan.
- Luulin tapaavani herra Gatsbyn. - Kukaan ei ole tavannut häntä.
Hänen sanotaan olevan keisarin varttiserkku ja perkeleen pikkuserkku.
Olen ollut huono isäntä, veikkoseni.
Näettekös, -
minä olen Gatsby.
Hänenlaisensa hymyn näkee vain muutaman kerran elämässä.
Se näytti ymmärtävän sinua ja uskovan sinuun kuin halusit.
- Anteeksi, veikkoseni. Luulin, että tiesitte. - En tiedä, mitä sanoa. Suokaa anteeksi.
- Ei haittaa. - Olen juonut liikaa.
- Niin? - Herra Gatsby, Chicagosta soitetaan.
Hetki vain.
Vien uuden vesitasoni ulos aamulla. Haluaisitteko tulla mukaani?
- Mihin aikaan? - Mihin aikaan tahansa.
Hyvin ystävällistä.
Ihana tavata taas, neiti Baker.
Mitä ikinä haluattekin, kysykää pois, veikkoseni.
Anteeksi, liityn seuraanne myöhemmin.
Odotin hänen olevan...
- Vanha ja lihava? - Niin.
Nuoret miehet eivät ilmesty tyhjästä ja osta palatsia Long Islandilta.
Hän kertoi käyneensä Oxfordia.
- En usko sitä. - Mikset?
En tiedä. En vain usko hänen käyneen sitä.
Anteeksi, neiti Baker. Herra Gatsby haluaisi jutella kanssanne kaksin.
- Minun kanssani? - Kyllä, neiti.
Nick! Nick! Nick!
Kuulin juuri järkyttävimmän uutisen.
Missä olit? Auto odottaa.
- Olemme lähdössä. - Hämmästyttävää.
Kaikki käy yksiin. Kaikki käy yksiin!
- Mikä käy yksiin? - Kaikki.
Tämä on hullua. Meidän on mentävä.
Kiusaan sinua, vaikka lupasin olla kertomatta.
- Kerro. - Anteeksi, mutta vannoin.
- Anteeksi, että varasin hänet, veikkoseni. - Ei haittaa.
- Älkää unohtako lentoa huomenaamuna. - Muistan kyllä.
- Herra Gatsby, Philadelphiasta soitetaan. - Hyvä on.
- Hyvää yötä, veikkoseni. - Hyvää yötä.
Ja kiitos.
Nick, tule teelle ensi viikolla. Olen luettelossa.
Soitan.
Vaikka olinkin hänen vesitasonsa kyydissä ja vielä kaksissa juhlissa sekä hänen rannallaan, -
tohtori, ymmärsin, etten tiennyt mitään Gatsbystä kunnes...
Kaunis, eikö olekin, veikkoseni. Etkö ole nähnyt sitä aikaisemmin?
Mittatilaustyötä. Ahdettu moottori.
Pukeudu, menemme lounaalle.
Kuule, veikkoseni. Millainen mielipide sinulla on minusta?
- Mielipide? - Niin.
En halua sinun saavan väärää käsitystä huhujen takia.
Valheita kaikki tyynni. Kerron totuuden.
Olen rikkaan keskiläntisen suvun jälkeläinen. Valitettavasti kaikki ovat kuolleet.
Kasvoin Amerikassa, mutta kävin Oxfordia, koska se on sukuperinne.
Hänen tapansa puhua herätti epäilyksiä.
Perheeni kuoltua perin omaisuuden. Elin kuin prinssi Euroopan pääkaupungeissa.
- Euroopassa? - Aivan.
Pariisissa, Venetsiassa, Roomassa, Wienissä, Zürichissä, Helsingissä, Moskovassa, Istanbulissa.
Keräsin rubiineja, metsästin ja maalasin unohtaakseni surullisuuteni.
Juuri kun hän ei olisi voinut olla enää uskomattomampi, -
- Sota syttyi, veikkoseni. - hänestä tuli sotasankari, -
joka kukisti yksin Saksan armeijan.
...Argonnen metsässä johdin kaksi konekiväärikomppaniaa...
...viisi kertaa enemmän vihollisia...
...puolustimme puolitoista kilometriä pitkää linjaa...
...kaksi päivää ja kaksi yötä... ...vihollisia kolmesta eri divisioonasta...
...130 miestä ja vain 16 Lewis-konekivääriä...
...sain mitalin jokaiselta ympärysvallalta, Montenegroltakin.
Tämä on Montenegrolta.
"Majuri Jay Gatsbylle poikkeuksellisesta urheudesta."
Näin on. Ja tämä on muistoesine Oxford-ajoilta.
Kuva on otettu Trinityn pihalla. Mies vasemmalla puolellani on nyt Doncasterin jaarli.
Mitä olisin voinut sanoa?
Valokuva oli epäilemättä aito. Voisiko kaikki muukin olla totta?
Epäilyksesi ovat ymmärrettäviä, veikkoseni.
Lounaalla esittelen sinut yhdelle New Yorkin arvostetuimmista liikemiehistä, -
herra Meyer Wolfshiemille. Hän on hyvä ystäväni. Hän vahvistaa tarinani ja hyvän luonteeni.
- Se ei ole tarpeen. - Kyllä on.
Sinun pitäisi tietää minusta jotain.
En halua sinun ajattelevan... etten ole kukaan tärkeä.
Pyydän sinulta suurta palvelusta tänään, veikkoseni.
- Suurta palvelusta? - Niin.
Neiti Baker selittää kaiken teellä tänään.
- Miten Jordan tähän liittyy? - Se ei ole salaisuus.
Neiti Baker on kunniallinen urheilija. Hän ei tekisi mitään huonotapaista.
- Pysähtykää! - Hyvä on, veikkoseni.
Selvä. Tunnistan teidät seuraavalla kerralla, herra Gatsby.
- Anteeksi. - Kiitos.
- Oxford-kavereita? - Tein palveluksen poliisiylijohtajalle.
Saan häneltä kortin joka joulu. Näet epäilemättä hänetkin lounaalla.
Kun saavuimme sillalle, olin äimän käkenä.
En tiennyt, mitä ajatella.
Kaupunki Queensboro-sillan suunnasta näyttää aina samalta kuin ensimmäisellä kerralla.
Lupaukselta maailman salaperäisyydestä ja kauneudesta.
Mitä tahansa voi tapahtua.
Kun liu'uimme sillan yli mikä tahansa, jopa Gatsby, oli mahdollista.
- Poikani. - Meyer, Meyer, Meyer.
- Tuoksut hyvältä. Ja näytätkin. - Niin sinäkin.
Herra Carraway, hyvä ystäväni Meyer Wolfshiem.
- Mukava tavata, herra Carraway. - Ilo on puolellani.
Tiedän teistä kaiken.
- Ymmärrän. - Kyllä vain.
- Herra Gatsby puhuu teistä. - Niinkö?
- Mennäänkö? - Tulkaa.
Liittykää seuraamme lounaalle.
- Hattu pois päästä! Ulos! - Päästä irti!
Käske Walter Chasen pysyä hiljaa tai hän ei saa penniäkään.
Puhutaan siitä myöhemmin.
- Highball-lasit, herra Gatsby? - Kyllä vain.
- Sopii minulle. - Huolehtikaa ystävästäni.
Seuraava raskaansarjan maailmanmestari.
Kaikki kunnioitukseni isännällenne.
Jay, olet pidätetty.
Varovasti, poliisiylijohtaja. Olette muuttumassa jazzhiireksi.
- Tuo oli poliisiylijohtaja. - Herra Gatsby, pöytänne.
- Varovasti niissä pöydissä, senaattori. - Lyön vetoa puolestasi, Jay.
Syömme hummeria, joka on koristeltu tryffeleillä ja hienoilla yrteillä.
Menevätkö velkakirjat kaupaksi, herra Carraway?
- Hyvin, kiitos. - Olen ymmärtänyt, että etsitte gumppania.
Ei, ei, ei, ei, ei, ei, ei...
Tämä ei ole se mies, Meyer. Tämä on ystävä, josta kerroin.
Anteeksi. Väärä mies.
Anteeksi, minun pitää soittaa se puhelu.
Onnistiko, senaattori?
Oikea herrasmies yhdestä parhaimmista Keskilännen suvuista.
Valitettavasti kaikki ovat kuolleet.
Tapasin herra Gatsbyn ensimmäisen kerran heti sodan jälkeen.
Tiesin löytäneeni hyvin kasvatetun miehen.
Palkittu sotasankari ja Oxfordin käynyt.
- Tiedättekö Oxfordin? - Olen kuullut siitä.
Sitten tiedätte, että häneen voi luottaa naisasioissa.
Hän pitää huolta teidänlaisista ystävistään. Hän ei edes katsoisi vaimoanne.
En ole naimisissa.
- Mutta olette pörssissä, eikö niin? - Kyllä.
Kiinnostaako solmioneulani? Paras ihmisen poskihammas.
Hyvät herrat, onko kaikki hyvin?
Kyllä, me puhuimme juuri toisten miesten vaimoista.
- Toisten miesten vaimoista? - Niin.
Olen tehnyt tehtäväni. Jätän teidät puhumaan urheilusta ja naisista.
- Toisten miesten vaimoista. - Hei, hyvät naiset.
Kuka hän on? Näyttelijä?
- Meyer? - Niin.
Hän on uhkapeluri.
Hän järjesti vuoden 1919 pesäpallomestaruuden.
- Sopupeli? - Niin.
Miten?
Näki ilmeisesti mahdollisuuden. Hän on hyvin älykäs mies.
Nyt veikkoseni, neiti Bakerista ja siitä palveluksesta vielä, josta puhuimme.
- Nick! - Tom! Hauska tavata.
- Miten voit? - Hyvin.
Daisy on raivona, koska et ole soittanut.
Herra Gatsby, herra Buchanan.
- Mukava tavata. - Niin.
- En odottanut näkeväni sinua täällä. - Lounastin vain herra Gatsbyn kanssa.
- Voinko auttaa? - Urheilutähti, Jordan Baker?
Ei mitään, kiitos. Näen hänet.
Mitä peliä sinä ja Gatsby pelaatte?
- Liittyykö herrasmies - - Anteeksi.
Hän hakee minut hienolla autollaan ja jakaa elämäntarinansa.
Älä korota ääntäsi, ihmiset kuulevat.
- Mikä tämä suuren suuri palvelus on? - Hän haluaa sinun kutsuvan Daisyn teelle.
Daisy -
ja Gatsby?
- Miksi? - En tiedä, mistä aloittaa.
Ymmärsin vasta juhlissa, että olin tavannut Gatsbyn aikaisemmin.
Viisi vuotta sitten Louisvillessä.
Sinä päivänä sain uudet englantilaiset golfkengät.
Daisy oli suosituin tyttö Taylorin parakkikylän upseerien keskuudessa.
Hei, Jordan.
Yksi heistä oli autossa hänen kanssaan. Hän oli Gatsby.
Hän katsoi Daisyä juuri oikealla tavalla.
- Mitä tapahtui? - En tiedä.
Hyökkäykseen!
Gatsby lähetettiin sotaan. Kun sota päättyi, -
Daisy odotti, mutta jostain syystä Gatsby ei voinut palata.
Vuotta myöhemmin Tom Buchanan Chicagosta nai hänet.
Tom antoi hänelle 350 000 dollarin arvoiset helmet.
Häiden aamuna Daisy sai kirjeen.
- Kerro heille, että muutin mieleni! - Mikä hätänä?
- Anna tänne! - En!
- Jättäkää minut rauhaan! - Kukaan ei saa tietää tästä.
- Mitä kirjeessä sanottiin? - Hän ei kertonut.
Kirje tuli myöhässä.
Viideltä iltapäivällä juhlittiin häitä juhlavammin kuin koskaan.
Kuherruskuukauden jälkeen näin heidät Santa Barbarassa.
Hän oli liikuttavan rakastuneen näköinen.
Viikkoa myöhemmin Tom ajoi kolarin. Kyydissä ollut hotellisiivooja pääsi lehtiin.
- Outo sattuma. - Mikä on?
Gatsby asuu niin lähellä.
Se ei ole sattuma. Hän osti talon tarkoituksella läheltä.
Juhlat järjestettiin, jotta Daisy eksyisi paikalle.
Hän kysyi jatkuvasti Daisystä. Minä satuin vain tuntemaan hänet.
Kaikki työ tytön takia, jota hän ei ole nähnyt viiteen vuoteen.
Ja nyt hän vain haluaa, että kutsun Daisyn teelle.
Kaino mies.
Tekee vaikutuksen, eikö teekin?
- Iltaa, kullanmuru. Minne mennään? - Long Islandille, olkaa hyvä.
Pitäisikö minun? Haluaako Daisy tavata?
Hän ei saa tietää.
Sinun pitää vain kutsua, jotta he voivat tavata "vahingossa".
Olin kahden vaiheilla.
Oliko oikein parittaa naimisissa olevaa serkkuani tuntemattomalle miehelle?
Kun palasin kotiin, Gatsbyn kartano oli kokonaan valaistu kuin juhlissa.
Nyt se oli kuitenkin hiljainen.
- Kiitos. - Hyvää illanjatkoa.
Kartanosi on kuin maailmannäyttely tai Coney Island.
- Niinkö? - Niin.
Olen juuri katsellut ikkunoista sisälle.
Mentäisiinkö autollani Coney Islandille, veikkoseni?
On liian myöhä.
- Entä uimaan altaaseen? - Minun on pakko mennä nukkumaan.
Hyvä on.
Mielelläni.
Kutsun Daisyn teelle.
- Minä päivänä? - Mikä sinulle sopii?
- En halua vaivata. - Ylihuomenna?
Ylihuomenna...
Haluan leikkauttaa nurmikon.
Veikkoseni, sinä et tienaa paljon, eikö niin?
- En varsinaisesti. - Suo anteeksi.
Minulla on sivutoimi. Ymmärräthän.
Etkö myykin velkakirjoja, veikkoseni?
- Yritän. - No niin.
Se on luottamuksellinen juttu, mutta korvaus sen mukainen.
Kiitos, mutta minulla on jo kädet täynnä työtä.
Tämä ei liity Wolfshiemiin.
Se on vain palvelus, Jay.
Kyllä vain. Teen sen mielelläni.
- Palvelus? - Niin.
- Hyvää yötä. - Hyvää yötä.
Huomenta.
Lehden mukaan sade lakkaisi neljän aikaan.
Muistaakseni se oli The Journal.
Heti oikealle, hyvät herrat. Olohuoneeseen, kiitos.
- Onko kaikki hyvin? - Nurmikko näyttää hyvältä.
Nurmikko? Mikä nurmikko?
Ostin leivoksia.
- Onko sinulla kaikki tarvittava? - Ehkä lisää kukkia.
- Hyvää työtä, eikö vain? - Kaunista.
Meninkö liian pitkälle?
- Teit niin kuin halusit. - Aivan.
Minulla ei ole koko päivää aikaa odottaa. Lähden nyt.
Älä hulluja puhu. Kello on vasta kahta vaille.
Kukaan ei ole tu-
Se on hän.
- Asutko täällä aivan varmasti, rakkaimpani? - Kyllä, se sopii minulle.
Miksi minun piti tulla yksin? Oletko rakastunut minuun?
Se on Carrawayn kartanon salaisuus.
- Käske kuljettajaasi ajamaan kauas. - Tule takaisin tunnin päästä, Ferdie.
Hänen nimensä on Ferdie.
Hyvänen aika. Uskomatonta.
Ryöstitkö kasvihuoneen?
Hän on rakastunut minuun.
Ole hyvä.
- Hauska juttu. - Mikä on?
Minne menit?
Mukava tavata taas.
Samoin.
Olemme... tavanneet aiemmin.
Korjautan tämän käden käänteessä.
Olen pahoillani kellosta.
Se on vanha.
- Ihana kello. - Niin on.
- Emme ole tavanneet vuosiin. - Viiteen vuoteen marraskuussa.
Saako olla teetä?
- Kyllä, kiitos. - Kiitos, rakas.
- Sitruunaa vai sokeria? - Ei kumpaakaan.
Ei minullekaan, kiitos.
Minun pitää käväistä kaupungissa. Palaan pian.
- Nick, minulla on asiaa. - Palaan pian.
- Tämä oli paha virhe. - Olet vain jännittynyt. Niin on Daisykin.
- Onko? - Yhtä paljon kuin sinäkin.
Älä puhu noin kovaa.
Käyttäydyt kuin epäkohtelias pikkupoika. Daisy on yksin olohuoneessa ja -
Tarinani muistuttaa minua, -
että toisen kerran sinä kesänä varjelin toisten salaisuuksia.
Olin taas sisällä ja ulkona.
Sade lakkasi.
Niin teki.
Mitä tuumaat tuosta, Daisy?
Tule katsomaan.
Nicky, kuinka hassua. Näen kotini.
Tuolla lahden toisella puolella.
Tiedän.
Asunnoltani aukeaa sama maisema.
Missä se on?
Nick, kutsun teidät molemmat vierailulle kotiini. Näytän hänelle paikkoja.
- Haluatko varmasti minut mukaan? - Totta kai, veikkoseni.
- Avatkaa portti. - Avatkaa portti!
Portti on linnasta Normandiassa.
- Jay, se on suurenmoinen. - Pidätkö siitä?
Rakastan sitä.
- Kuinka asut täällä yksin? - En asukaan.
Pidän sen aina täynnä mielenkiintoisia kuuluisia ihmisiä.
Tule mukaani.
- Kartano näyttää hyvältä valossa, eikö niin? - Loistavalta kerta kaikkiaan.
Tulkaa. Haluan kuninkaallisen kierroksen.
Pidän kaikesta uudenaikaisesta. Mehustaa appelsiinit automaattisesti.
- Pelataanko kierros golfia? - Sinulla ei olisi mitään mahdollisuuksia.
- Upeaa! - Jatka vain.
Näytän miten.
- Hän lyö swingin. - Tähtää. Varokaa!
- Olen oikea jyrä. - Oletteko valmiita lähikuvaan?
- En halua menettää hetkeäkään. - Hehkut aivan.
- Hän kelpaisi Voguen kanteen, eikö niin? - Kamera käyntiin.
Hidasta.
- Tämä on kaunis. - Se on mittatilaus-Wurlitzer.
- Osaako kukaan soittaa sitä? - Klipspringer osaa.
Herättäkää Ewing.
Sitten voimme tanssia koko yön.
- Ewing on nero, hän soittaa mitä vain. - Haluan kuulla The Charlestonin.
Hän tekee kaikesta kauniimpaa. Eikö niin, veikkoseni?
Ostatan vaatteeni Englannista.
- En ole nähnyt vastaavaa. - Tämä sopii sinulle.
Saan uuden vaatepaketin aina, kun sesonki vaihtuu.
Silkkiä, -
flanellia, -
intialaista puuvillaa, -
pellavaa.
- Hän on hullu. - Auttamattomasti.
Ne rypistyvät.
Pilaat ne kaikki.
- Jay, lopeta. - Tässä.
Mikä hätänä?
Daisy-kultaseni, mikä hätänä?
Olen surullinen.
- Miksi? - Koska...
Viisi hukattua vuotta taistelivat Daisyn huulilla, -
mutta eivät päässeet ulos.
Miksi?
Koska en ole aikaisemmin nähnyt niin kauniita paitoja.
Kuulaana päivänä näkisimme vihreän valon.
Minkä vihreän valon?
Sen, joka palaa koko yön laiturisi nokassa.
Ehkä Gatsbylle valkeni, että valo oli menettänyt merkityksensä iäksi.
Nyt se oli taas vain vihreä valo laiturilla. Ja hänellä oli yksi lumottu kohde vähemmän.
- Onko tämä isäsi? - Ei.
Hän on herra Dan Cody, veikkoseni.
Hän on kuollut. Hän oli paras ystäväni monta vuotta sitten.
Et kertonut, että sinulla oli otsakiehkura... ja jahti.
Haluan näytän sinulle jotain.
Istu alas.
Täällä on lehtileikkeitä... sinusta.
Säilytit kirjeeni.
Tämä on ensimmäinen kuvani sinusta.
Muistatko tämän kirjeen?
"Emme voi menettää toisiamme ja antaa rakkautemme kuolla.
Tule kotiin. Odotan täällä ja toivon jokaisen unelman käyvän toteen."
Suokaa anteeksi.
- Slagle on Detroitissa. - En voi puhua nyt, veikkoseni.
Eikö hän tiedä, mitä pikkukaupunki tarkoittaa?
Kuuntele!
Sanoin pikkukaupunki.
Hänestä ei ole hyötyä, jos Detroit on hänelle pieni!
Jutellaan myöhemmin, veikkoseni.
Hyvä on.
Klipspringer.
Hän on herännyt.
Aloitetaanko?
Toivon, että olisin tehnyt kaiken kanssasi.
Elämän loppuun asti -
olisi hyvä olla näin.
Olkoon niin.
Gatsbylle ei riittänyt pitää Daisyä sylissään.
Hänellä oli mielikuva elämästään ja Daisyn roolista siinä.
Vasta kun näin Gatsbyn viimeisen kerran, -
hän kertoi pikkupojan unelmastaan.
Nähkääs, tohtori.
Hänen oikea nimensä oli -
James Gatz.
Hänen vanhempansa olivat rutiköyhiä maanviljelijöitä Pohjois-Dakotasta.
Hän ei koskaan hyväksynyt heitä vanhemmikseen.
Mielikuvassaan hän oli Jumalan Poika.
Kunnia oli vain ajan kysymys.
16-vuotias Gatz etsi kunniaa kaukaa.
Yhtenä iltapäivänä hän huomasi jahdin merihädässä Yläjärvellä.
Hän souti paikalle ja pelasti kapteenin, alkoholisoituneen miljonäärin, Dan Codyn.
Iskeydymme rantaan!
Mitä hittoa luulet tekeväsi, veikkoseni?
Hän tarttui tilaisuuteensa.
Sillä hetkellä päätin vaihtaa nimeni Jay Gatsbyksi.
Hän muutti jahdin kurssin ja tulevaisuutensa suunnan.
Gatsbyllä oli taitoa ja intohimoa.
He jatkoivat purjehdusta viisi vuotta.
Dan oli hyvä. Hän opetti minulle kaiken.
Miten pukeutua, käyttäytyä ja puhua kuin herrasmies.
Jahti näyttää hyvältä.
Gatsby toivoi perivänsä Codyn omaisuuden.
Eikö vain, veikkoseni?
Codyn kuoltua hänen sukunsa peri kaiken.
Hän oli nyt herrasmiespeluri, mutta jälleen rutiköyhä.
Juhannukseen mennessä Gatsby oli etusivun uutinen.
Mistä rahat tulivat?
Sen koko New York halusi tietää.
Tom mukaan lukien, kun hän yhdessä Daisyn kanssa tuli Gatsbyn juhliin.
Palaan pian.
- Monet uusrikkaista ovat viinatrokareita. - Gatsby on apteekkialan liikemies.
Saanko esitellä senaattori Gulickin?
- Herra Carraway. - Senaattori.
Rouva Buchanan.
- Viehättävää. - Ihastuttavaa.
Ja herra Buchanan. Poolopelaaja.
En enää.
- Aina mukava tavata Buchanan. - Samoin.
Senaattori, ehkä voimme tavata myöhemmin noppapöydässä.
- En halua olla poolopelaaja. - Tom, sinun pitäisi olla ylpeä saavutuksistasi.
- Voinko esitellä kartanon? - Totta kai.
- Tuntenette monia kuuluisuuksia näöltä. - Aivan varmasti.
Emme käy ulkona usein. En tunnista ketään.
Niinkö? Entä tuon naisen tuolla?
- Marlene Moon. Jumaloin hänen elokuviaan. - Haluaisitteko, että esittelen teidät?
En todella halua olla poolopelaaja.
- Olen niin innostunut. - Kivat pikkutanhut.
Tapasimme kuukausi sitten, herra Buchanan.
Nyt muistan. Nickin myös.
- Parturissa. - Ei kiitos.
Aivan. Tunnen vaimonne.
- Niinkö? - Niin.
- Herra Gatsby, herra Slagle on saapunut. - Ei nyt.
Herra Buchanan, -
saanko?
Tietenkin.
Viihdettä riittää minullekin.
Osoitteita varten.
Tehkää tilaa, olkaa hyvä.
- Erinomaiset juhlat, Jay. - Varokaa käärmeenlumoojaa, herra McClenahan.
Onko tämä kaikki mielikuvituksesi tuotetta?
Ei kaikki.
Olit mukana alusta asti.
Jokaisessa ideassa ja päätöksessä.
Jos et pidä jostain, voin muuttaa sen.
Näin on täydellinen.
Mielikuvituksesi on vastustamattoman täydellinen.
Missä hitossa he tapasivat?
- Tavataan myöhemmin. - Hyvä on.
Tule mukaani.
Kiitos.
Oletko nähnyt vaimoani?
En ole. En vähään aikaan.
Viski. Senaattori näki hänet täällä.
Voisimmepa vain karata.
Karatako?
Daisy-kultaseni, se ei olisi kunnioitettavaa.
Asutko täälläpäin, Nick?
- Naapurissa. - Niinkö?
Asut täällä, tässä talossa.
Minun kanssani.
Kultaseni, -
on aika kertoa Tomille.
Tämä on sirkus.
Jos näet hänet, kerro, että etsin häntä.
Meillä oli hauskaa yhdessä. Miksi emme voi jatkaa siitä?
Huhuu.
Hei, Nicky.
- Meillä on väittely. - Mistä?
Asioista.
Tulevaisuudesta.
Värillisten valtakuntien tulevaisuudesta.
- Tom etsii sinua. - Anteeksi.
Herra Gatsby, herra Slagle on varsin tuohduksissa.
Suokaa anteeksi.
- Nick, voisitko? - Tietenkin.
Gatsby lähti selvittämään erimielisyyttä.
Daisy odotti, -
mutta Gatsby ei voinut palata.
Olet ollut hyvä käsittelemään kuumakalleja, mutta nyt et ollut tavoitettavissa.
Mitä täällä tapahtuu, Jay?
- Missä olit? - Nickyn seurassa.
Herra Gatsby esitteli tiluksia.
Hänen on täytynyt pinnistää saadakseen tämän eläintarhan yhteen.
Haluaisin tietää kuka hän on ja mitä hän tekee.
Aion ottaa selvää.
En ole varma. Kysykää keittiöstä.
Siinähän sinä olet. Daisy lähti ja pyysi sanomaan, että hänellä oli hauskaa.
- Eikä ollut. - Tietenkin oli.
Ei...
Ei ollut. Hänellä ei ollut hauskaa.
Olen liian kaukana. En saa häntä ymmärtämään.
- Tarkoitatko juhlia? - Juhlia?
En välitä juhlista.
- Jatketaan huomenna, hyvät herrat. Kiitos. - Kiitos.
Näetkös, -
hänen pitää kertoa Tomille, ettei koskaan rakastanut häntä.
- Mitä? - Kyllä vain.
Sitten voimme palata hänen kotiinsa Louisvilleen.
Hänen vanhempansa ovat mukavia, veikkoseni. Menemme naimisiin siellä.
Näetkös, -
unohdamme viisi viime vuotta ja aloitamme uudestaan.
En pyytäisi häneltä liikaa.
- Liikaa? - Niin.
Suo anteeksi, veikkoseni, mutta on surullista, etten saa häntä ymmärtämään.
Se on niin vaikeaa.
Olen järjestänyt tämän kaiken häntä varten, mutta hän haluaa vain karata.
- Hän haluaa jättää kaiken. - Jay.
Mennyttä ei saa takaisin.
- Eikö? - Ei.
Totta kai saa.
Korjaan kaiken entiselleen. Elämäni on ollut niin sekavaa siitä yöstä lähtien.
Hän puhui paljon menneestä kuin haluten saada takaisin jotain.
Jos vain pääsisin takaisin alkuun.
Jos vain pääsisin takaisin alkuun, löytäisin sen uudestaan.
Jonkin mielikuvan itsestään, joka oli rakastunut Daisyyn.
Yhtenä iltana Louisvillessä viisi vuotta sitten -
Gatsby löysi itsensä Daisyn pihalta täysin sattumalta.
Menin sinne Taylorin upseerien kanssa.
En ollut koskaan nähnyt niin kaunista kotia.
Saanko seuraavan tanssin, neiti Daisy?
Hänen univormunsa peitti hänen pennittömyytensä.
Hänellä oli vain korkea itsetuntonsa.
- Daisy, älä pihtaa. - En pihdannutkaan, äiti.
Niin monta upeaa nuorta upseeria tunnetuista suvuista.
Tiesin olevani hyvä kiipeämään.
Mutta vain yksin.
Tiesin, että kun suutelen tätä tyttöä, -
en pääse enää irti.
Siksi pysähdyin.
Pysähdyin ja odotin.
Odotin hetken pidempään.
Hän tiesi, että se maksaisi hänen jumalallisen mielikuvituksensa.
Rakastuminen muuttaisi hänen kohtalonsa peruuttamattomasti.
Sitten annoin sen tapahtua.
Tyttö puhkesi kukkaan.
Ja ruumiillistuma oli valmis.
Rakastuminen oli paha virhe minunlaiselle miehelle.
32-vuotiaana en ole liian vanha suurmieheksi, jos voisin unohtaa menetykseni, -
mutta elämäni, veikkoseni, on oltava kuin tähdenlento.
Aina nousujohteinen.
Hänen pitää kertoa Tomille, ettei koskaan rakastanut häntä.
Minun pitää antaa hänelle enemmän aikaa, veikkoseni.
Ei hätää, veikkoseni. Täällä hän on turvassa.
Hyvää yötä, veikkoseni.
Olet väärässä menneen suhteen, veikkoseni.
Olet väärässä.
Naapurista oli kuulunut musiikkia koko kesän.
Hänen puutarhassaan ihmiset liikkuivat kuin koit kuiskeen, naurun ja tähtien lomassa.
- Aamiainen on valmis. - Kiitos.
Naurun...
Kiitos.
...kuiskeen, samppanjan ja tähtien lomassa.
Mutta -
Tomin ja Daisyn vierailun jälkeen Gatsbyn kartanon valot sammuivat yksitellen.
Juhlia ei ollut enää.
Daisy vieraili salaa, -
koska sama kuuluisuus, joka oli aikaisemmin tuottanut mielihyvää, -
oli nyt uhka Jay Gatsbylle.
En halua kotiin.
Kuulin, että palvelusväki sai lähteä.
Daisy vierailee joskus. En halua juorukelloja.
Kylillä puhutaan ja se päätyy lehtiin, veikkoseni.
Uudet palvelijat ovat Wolfshiemin väkeä.
He osaavat yhtä hyvin laittaa ruokaa ja pedata sänkyjä.
Daisy on valmis. Hän toivoo sinun ja neiti Bakerin tulevan lounaalle huomenna.
Tuletko, veikkoseni? Daisy tarvitsee sinua.
Me tarvitsemme sinua.
Tuletko, veikkoseni?
Luin jostain, että aurinko kuumenee vuosi vuodelta.
Hetkinen. Ei vaan päinvastoin.
Aurinko kylmenee vuosi vuodelta.
Haluaisin olla vesillä tänään.
Taloni on vastapäätä.
Tuo tuolla.
Niinpä onkin.
Näettekös, näen joka ilta valon laiturinne nokassa vilkkumassa.
Minkä valon?
Herra Buchanan, haluan lähelle.
- Daisy ja minä olemme mo- - On niin kuuma!
Kaikki on sekavaa. Mitä teemme tänään, huomenna tai seuraavina 30 vuotena?
Älä synkistele.
- Lähdetään kaupungille. - Kaupungille?
Naiset ja päähänpistot.
Daisy.
Näytätte niin siistiltä.
Näytätte aina niin siistiltä.
Muistutatte miestä mainoksessa Times Squarella.
Miestä siisteissä kauniissa paidoissa.
Hän oli juuri kertonut Gatsbylle rakastavansa tätä.
Eikä se ollut jäänyt Tomilta huomaamatta.
Lähdetään kaupungille. Sopii minulle. Verraton idea.
- Henri, tuokaa auto! - Poltetaan savukkeet ensin.
Kaikki polttivat lounaalla.
Pidetään hauskaa. On liian kuuma touhotukselle.
- Daisy, se oli sinun ideasi. - Muutin mieleni, senkin jyrä.
Suuri huone Plazasta, ämpärillinen jäätä ja pullo viskiä riittävät.
Se oli sinun ideasi.
- Hyvä on, Tom. - Tule, Jordan.
Liityttekö seuraamme, herra Gatsby?
Kaksi pulloa viskiä pyyhkeisiin käärittyinä. Tule, Nick!
Herra Gatsby, ottaisitteko coupéni, ja minä otan muut kyytiin sirkusvaunuunne?
- Polttoaine on melkein lopussa, veikkoseni. - Jos se loppuu, pysähdyn apteekissa.
Tänä päivänä apteekista voi ostaa mitä vain.
- Tom, ota sinä Nick ja Jordan. - Sopii minulle.
Tavataan Plazalla. Tunnistatte minut kahdesta savukkeesta huulessa.
Pidätte minua tyhmänä, eikö niin? Toinen näköni kertoo, mitä tehdä.
- Olen kysellyt tästä veikosta. - Ja selvitit, että hän on Oxfordin käynyt.
New Mexicon Oxfordin. Hänellä on vaaleanpunainen puku.
Tom, polttoaine on lopuillaan.
Wilson, mitä odotat? Tankki täyteen! Pitääkö minun tankata itse?
- Luuletko, että tulen tänne maisema-ajelulle? - Anteeksi, olen huonovointinen.
Miksi? Mikä hätänä?
Veto vain lopussa. Tarvitsen rahaa kipeästi. Muutetaan vaimon kanssa länteen.
Haluaako vaimosi muuttaa?
Paniikki iski Tomiin.
Vielä tunti sitten tallessa olleet rakastajatar ja vaimo lipsuivat nyt hänen käsistään.
Olen viisastunut kahtena viime päivänä.
Otan vaimon mukaan halusipa hän sitä tai ei.
- Mitä olen velkaa? - 1,20 dollaria.
Saat auton. Lähetän sen huomenna!
Riittää.
- Avaa yksi ikkuna lisää. - Kaikki ovat jo auki.
- Kysy sitten kirvestä huonepalvelusta. - Unohda kuumuus.
- Valittaminen vain pahentaa asiaa. - Jättäisitte hänet rauhaan, veikkoseni.
- Teillä on hieno sanonta. - Mitä tarkoitatte?
"Veikkonen." Mistä opitte sen?
Tom, jos menet henkilökohtaisuuksiin, lähden pois.
Herra Gatsby, ymmärtääkseni olette Oxfordin käynyt.
- En varsinaisesti. - Niin olen ymmärtänyt.
- Kävin sitä. - Mies vaaleanpunaisessa puvussa.
Tom!
- Sanoin käyneeni sitä. - Kuulin kyllä. Haluaisin tietää milloin.
Haluaisitte tietää milloin.
Miten on, herra Gatsby?
Olin siellä vain viisi kuukautta vuonna 1919. Siksi en voi kutsua itseäni Oxfordin käyneeksi.
Sotaveteraaneille annettiin paikkoja.
Halusin nousta ylös ja taputtaa Gatsbyä selkään.
Teen sinulle ryypyn, Tom. Sitten et tunne itseäsi tyhmäksi.
Hetkinen. Minulla on vielä yksi kysymys herra Gatsbylle.
Olkaa hyvä vain, herra Buchanan.
Mitä riitaa haastatte talossani? Hän ei haasta riitaa. Sinä haastat.
- Hillitse itsesi. - Oletko tosissasi?
Jos minun on tarkoitus antaa tämän mitättömän herran koskea vaimooni, -
voitte olla varmoja, ettei se onnistu.
Tänä päivänä perhearvoja ja avioliittoinstituutiota halveksutaan.
Seuraavaksi hyväksytään mustien ja valkoisten seka-avioliitot.
Vaimonne ei rakasta teitä.
Hän ei koskaan rakastanut. Hän rakastaa minua.
- Teidän täytyy olla hullu. - En ole, veikkoseni.
Näettekös, hän ei koskaan rakastanut teitä.
Hän suostui naimisiin, koska olin köyhä eikä hän jaksanut odottaa.
Se oli paha virhe, mutta sydämessään hän rakasti vain minua.
- Lähdetään kotiin. - Istu alas, Daisy!
Ole hyvä ja istu, Daisy.
Daisy?
- Haluan tietää kaiken. - Kerroin jo. Sitä on jatkunut viisi vuotta.
Oletko tapaillut häntä viiden vuoden ajan?
Se ei ollut mahdollista, mutta olemme rakastaneet toisiamme sen ajan.
Olette hullu! Siinä kaikki.
En tiedä, mitä tapahtui viisi vuotta sitten ennen kuin tapasin Daisyn, -
mutta ette ole voinut päästä lähellekään ellette tuonut ruokatavaroita takaovelle.
Kaikki muu on valhetta. Daisy rakasti minua, kun hän meni naimisiin ja rakastaa yhä.
- Olen pahoillani, mutta olette väärässä. - Hän rakastaa minua. Ja minä häntä.
Rakastan sinua, Daisy.
Vaikka lähden joskus viihteelle, tulen aina takaisin.
- Herttaista. - Sydämessäni rakastan sinua.
- Rakastan häntä koko ajan. - Olet vastenmielinen.
Tiedättekö, miksi lähdimme Chicagosta? Olen yllättynyt, ettette ole kuulleet siitä.
Se on ohi nyt, Daisy-kultaseni. Kerro hänelle totuus.
Ettet koskaan rakastanut häntä, eikä tällä ole merkitystä.
Miten olisin voinut rakastaa häntä?
Kerro niin kuin sovimme niin tämä piina pyyhkiytyy pois.
- Daisy, kerro hänelle. - En koskaan rakastanut häntä.
Etkö?
- Ei. - En.
Etkö Kapiolanissakaan?
Etkö Punch Bowlissakaan, kun kannoin sinua, jottet kastelisi kenkiäsi?
- Etkö koskaan? - Ole kiltti.
Siinä, Jay. Haluat liikaa.
Rakastan sinua nyt. Eikö se riitä? En voi muuttaa mennyttä.
Rakastin häntä joskus, mutta rakastin myös sinua.
Myös?
Tuokin on valhe. Hän ei tiennyt teidän olevan hengissä.
Jaamme unohtumattomia asioita, joista teillä ei ole tietoakaan, Gatsby.
Minun pitää puhua Daisylle yksin. Saitte hänet pois tolaltaan, veikkoseni.
Se ei olisi totta, etten koskaan rakastanut Tomia.
- Mitä? - Ei tietenkään.
- Niin kuin sillä olisi merkitystä. - Tietenkin on.
- Pidän sinusta parempaa huolta tästä lähtien. - Ette pidä hänestä huolta enää!
- Hän jättää teidät. - Pötyä!
- Kyllä jätän! - Aivan oikein.
Hän ei jätä minua. Ei ainakaan tavallisen huijarin takia.
Herra Gatsby, kuka te edes olette?
Olen kysellyt asioistanne. Olette Meyer Wolfshiemin joukkoa.
Lähdetään kotiin.
He ostivat apteekkeja viinatrokausta varten.
- Mitä sitten, veikkoseni? - En ole veikkosenne.
Apteekit ovat vain nappikauppaa velkakirjatemppuun verrattuna.
Ystävänne Walter Chasekin on mukana.
Olen miettinyt tätä. Miten arvostettu pankkiiri voi olla korviaan myöten veloissa?
- Minäpä kerron. - Ja vielä pikkujutkulle.
- Sitä sanotaan ahneudeksi, veikkoseni. - Niin.
Ja puoli pörssiä ryyppää huvipuistossanne joka viikonloppu.
Olen yllättynyt, ettei hän ole yrittänyt houkutella sinuakin.
Tai sitten on.
- Hänellä ei ole mitään tekemistä - - Huijauksenne kanssa.
Daisy, etkö näe, mikä hän on?
Kartanoineen, juhlineen ja hienoine vaatteineen -
hän on vain bulvaani Meyer Wolfshiemin kaltaiselle gangsterille, -
jotta hän saa kyntensä kunnioitettaviin ihmisiin, kuten Walter Chase.
Ainoa kunnioitettava piirre teissä on rahanne, veikkoseni.
- Minulla on yhtä paljon. Olemme samanlaisia. - Emme suinkaan.
Olemme eri maata.
Minä olen, he ovat ja hän on.
Me olemme kaikki eri maata kuin te.
Näettekös, me synnyimme erilaisina.
Se on veressä.
Ette voi tehdä, sanoa, varastaa tai uneksia mitään muuttaaksenne sitä.
Daisyn tapaiselle tytölle -
HILJAA!
Gatsby näytti sillä hetkellä kuin olisi tappanut miehen.
Pyydän syvästi anteeksi.
Taisin menettää malttini.
Niin kävi, herra Gatsby.
Näyttäkää toki oxfordilaisia käytöstapojanne.
Daisy-kultaseni, tällä ei ole mitään merkitystä.
Daisy-kultaseni, puhu minulle. Menetin vain malttini.
Hän alkoi puhua kiihtyneesti, mutta Daisy kääntyi sana sanalta itseensä.
En kestä enää, Tom.
Alkakaa te kaksi tehdä lähtöä herra Gatsbyn autolla.
- Daisy-kultaseni, katso minua. - Menkää.
Hän ei vaivaa sinua. Hän ymmärtää, että teerenpeli on ohi.
Haluatteko ryypyn? Jordan, Nick?
- Nick? - Mitä?
- Otatko ryypyn? - En.
Muistin juuri, että tänään on syntymäpäiväni.
Hyvää syntymäpäivää.
30 aloittaa yksinäisyyden vuosikymmenen.
Mutta sen pelottava vaikutus hävisi, -
kun Gatsby ja Daisy ajoivat viileässä iltahämärässä -
kohti kuolemaa.
Älä valehtele minulle. Keneltä sait nämä?
Saatat huijata minua, mutta et Jumalaa. Jumala näkee kaiken.
Myrtle, minne menit?
- Hiljentäkää. On tapahtunut kolari. - Hyvä. Wilsonille lisää töitä. Katsotaan.
- Onko pakko. - Vilkaistaan vain. Tulkaa.
Siirtykää kauemmaksi. Tehkää tilaa. Osoittakaa edes vähän kunnioitusta.
Jos teillä ei ole hyvää syytä olla täällä, siirtykää ulos.
Jos näitte jotain, otan lausuntonne ulkona. Älkää menkö sisälle.
Siirtykää taaemmaksi, olkaa hyvät.
Tehkää tilaa. Palatkaa koteihinne.
- Hyvä herra, pyydän teitä - - Päästäkää irti!
Olen kunnossa.
Tunsitte hänet, vai kuinka?
En varsinaisesti.
Pyydän teitä siirtymään kauemmaksi.
Mitä tapahtui?
Hän juoksi tielle. Paskiainen ei edes pysähtynyt.
Minä näin suuren keltaisen auton.
- Se tuli kuin tyhjästä. - Siinä oli viritetty moottori.
Teidän ei tarvitse kertoa autosta. Minä tiedän, millainen auto se oli.
Wilson! Rauhoitu!
Kaikki ulos! Miesparan pitää saada rauhoittua!
Kuuntele! Tulin juuri New Yorkista.
Wilson! Olin tuomassa sitä coupéta.
Istu alas! Antakaa hänelle ryyppy.
Keltainen auto ei ollut minun. En ole nähnyt sitä koko iltapäivänä.
- Minkävärinen auto teillä on? - Sininen coupé.
- Tulimme juuri New Yorkista. - Hän puhuu totta.
Hyvä on. Sininen.
Ole hyvä. Jättäkää meidät kahden.
Kenen se keltainen auto on?
Miehen nimeltään Jay Gatsby.
Hän on rikollinen, George. Hän järjestää juhlia, joista lehdet kirjoittavat.
Ehkä hän oli Myrtlen salarakas. Ehkä mies tappoi hänet siksi.
Ehkä niin. Kuka tietää?
Häntä ei ollut pakko tappaa.
Jotain pitää tehdä hänenlaiselleen miehelle.
Hän maksaa. Totisesti.
Pelkuri ei edes pysähtynyt.
Se ei ole puolusteltavissa.
Tilaan sinulle taksin, Nick.
- Tule illalliselle odottaessasi. - Ei kiitos. Odotan ulkona.
Mitä oikein ajattelit?
- Tule sisälle, Nick. - Ei kiitos.
- Kello on vasta puoli kymmenen. - Olen saanut tarpeekseni kaikista.
Terve, veikkoseni.
Mitä olet tekemässä?
- Istun vain. - Näen kyllä.
- Oliko tiellä ongelmia? - Yliajamasi nainen kuoli, Jay.
Niin epäilinkin. Sanoin Daisyllekin.
Daisylle? Kuuletko itseäsi? Kuinka saatoit?
- Mitä oikein ajattelit? - Älä korota ääntäsi.
- Helvetin pelkuri! - Älä korota ääntäsi, ole hyvä.
- Ei voi mitään. - Entä se nainen?
Hän ei ehtinyt tuntea mitään.
- Se ei ollut kaunis näky. - Ymmärrän.
Se oli minun vikani. Se nainen juoksi tielle kuin hänellä olisi ollut asiaa.
Kaikki tapahtui niin nopeasti. Dai... Yritin väistää, mutta...
Daisy?
Daisy oli ratissa.
Lähtömme jälkeen hän oli hermostunut. Hän ajatteli ajamisen rauhoittavan.
Se nainen juoksi tielle.
Kaikki tapahtui niin nopeasti. Se ei ollut hänen vikansa.
Kukaan ei saa tietää, että Daisy ajoi.
Lupaa minulle.
Jay, sinun pitäisi mennä kotiin nukkumaan.
- Odotan täällä vaikka koko yön. - Se ei ole hyvä idea.
Jos Tom vaivaa häntä, jos hän edes yrittää -
Tom ei vaivaa häntä eikä Daisy häntä.
- En luota häneen. - Hyvä on.
Odota sitten täällä. Käyn katsomassa.
Hyvä.
Kiitos, veikkoseni.
Oli hänen oma vikansa juosta tielle.
Kultaseni, älä ole huolissasi. Anna minun huolehtia kaikesta ja sinusta.
Järjestän matkan meille molemmille. Matka tekee hyvää hermoille.
Älä huoli, kaikki järjestyy.
Terve, veikkoseni.
- Jay, onko kaikki hyvin? - Kaikki on hyvin.
Neljän aikaan hän tuli ikkunaan, seisoi paikallaan ja sammutti sitten valot.
Auta vähän, veikkoseni.
Minun olisi pitänyt kertoa, mitä olin nähnyt, mutta sanoin vain:
Sinun pitäisi vaihtaa maisemaa vielä tänä iltana.
- Autosi jäljitetään. - En voi lähteä nyt.
- Jay, nainen on tapettu. - Daisy soittaa aamulla.
Sitten lähdemme yhdessä.
- Daisy... - Tarvitsee vain aikaa.
Meillä on juttu kesken, kiitos.
- Hän tarvitsee vain aikaa. - Jay, Daisy -
Hän tarvitsee vain aikaa. Hän soittaa aamulla.
Odota kanssani.
Aurinko nousee pian.
Sinä iltana hän vihdoin kertoi koko totuuden.
Omaisuudesta huolimatta olen tyhjä.
Siksi ehkä en puhu totta itsestäni, mutta olen halunnut pitkään kertoa totuuden.
Olin rutiköyhä, veikkoseni.
Hän kertoi ryysyisestä alustaan, -
merkittävästä matkastaan Dan Codyn kanssa, -
sodasta, Oxfordista ja miten hän löi hynttyyt yhteen Wolfshiemin kanssa.
Samana yönä Gatsbyn toiveikkuus tuli ensi kertaa esiin.
...kuinka rakastuminen yllätti, veikkoseni. Ja se, että hänkin rakasti minua.
En ole koskaan tavannut toiveikkaampaa ihmistä.
En osannut aavistaa, kuinka ainutlaatuinen kiltti tyttö voisi olla.
Enkä todennäköisesti tapaakaan.
Suunnittelin elämääni Daisyn kanssa. Miten pääsisimme naimisiin ja rahat riittäisivät?
Mitä kerroit kirjeessä?
Syyn, miksi en sodan jälkeen voinut palata.
Halusin tulla joksikin ensin.
Tunsin jo olevani naimisissa.
Siinä kaikki.
Kartano, juhlat, kaikki olivat häntä varten.
Jumala näkee kaiken.
- Herra Gatsby, Chicagosta soitetaan. - Ei nyt.
Katkaiskaa se henkilökohtaista puhelua varten.
Herra Gatsby, tyhjennän altaan tänään ennen kuin lehdet alkavat tippua.
Ei tänään.
Ei näin kauniina päivänä.
Veikkoseni, en ole käyttänyt allasta koko kesänä. Mennään uimaan.
Tuokaa puhelin altaalle.
Minun pitää lähteä, Jay.
- Töihin. - Ymmärrän.
Saatan sinut.
- Soitan myöhemmin. - Tee niin, veikkoseni, ole hyvä.
Daisy soittaa kai myös.
- Niin kai. - Niin.
Näkemiin.
Jay, älä välitä heistä.
Olet parempi kuin he yhdessä.
Olen iloinen, että sanoin niin.
Se oli ainoa kohteliaisuuden osoitukseni hänelle.
Sinäkin aamuna pörssi karjui kultaa, mutta minä en saanut mitään aikaiseksi.
Odotin Gatsbyn soittavan ja kertovan, mitä oli tapahtunut.
Samaan aikaan kun hän odotti Daisyä.
Gatsbyn kartano.
Herra Gatsby on odottanut soittoanne.
Daisy...
Haloo? Onko kaikki kunnossa?
Muistan loppupäivästä poliisien, valokuvaajien ja juorutoimittajien parveilun.
Otsikot olivat painajaismaisia.
Kaikki sälytettiin Gatsbyn niskaan. Suhde Myrtlen kanssa, yliajo, kaikki.
En voinut sanoa kuin sanomattoman totuuden, ettei mikään ollut totta.
- Kultaseni, isi pitää meistä huolen. - Minne me lähdemme?
Häämatkalle. Vain sinä, minä ja isi.
Buchanan-residenssi.
Rouva Buchanan, olkaa hyvä. Herra Carraway, hänen serkkunsa.
Rouva ei ole tavoitettavissa, herra Carraway.
- Kertokaa, että hautajaiset ovat huomenna. - Olen pahoillani. He ovat lähteneet.
Milloin he palaavat?
En tiedä. He ovat jo lähteneet.
Tiedän, että hän haluaisi olla paikalla.
Välittäkää viesti, että haluan jutella, olkaa hyvä.
Haluatte ottaa yhteyttä. Minulla ei ole enempää tietoa, herra.
- Olkaa hyvä! - Näkemiin.
Haloo?
Tom ja Daisy olivat välinpitämättömiä.
He rikkoivat asioita ja ihmisiä ja suojautuivat sitten rahojensa ja välinpitämättömyytensä taakse.
Häipykää täältä! Painukaa helvettiin täältä!
Soitin, kirjoitin ja anoin, -
mutta kukaan hänen vieraan- varaisuudestaan nauttinut ei tullut.
Daisy ei lähettänyt kukkaakaan.
Olin ainoa, joka välitti.
Gatsbyn kuoleman jälkeen New York ahdisti minua.
Kerran kultainen kiiltävä kangastukseni teki minut nyt pahoinvoivaksi.
Viimeisenä iltanani siellä palasin vielä kerran siihen valtavaan käsittämättömään kartanoon.
Wolfshiemin kumppanit olivat tyhjentäneet sen.
Juhlat järjestettiin, jotta hän eksyisi paikalle.
- Tämä on kuin huvipuisto. - Kuinka asut täällä yksin?
Hän tekee kaikesta kauniimpaa. Eikö niin, veikkoseni?
Musiikkia. Sitten voimme tanssia koko yön.
Tuletko, veikkoseni? Me tarvitsemme sinua.
- Voisipa elämä aina olla näin hyvin. - Olkoon niin.
Olimme kaikki viihtyneet Gatsbyn kartanon turmeluksessa, -
kun hän seisoi edessämme salaten turmeltumattoman unelmansa.
Se on täydellinen. Mielikuvituksesi on vastustamattoman täydellinen.
Kuu nousi korkeammalle.
Kun muistelin vanhaa mennyttä maailmaa, -
ajattelin Gatsbyn ihmetystä hänen nähdessään vihreän valon Daisyn laiturilla.
Hän oli tullut niin pitkän matkan, -
ja hänen unelmansa oli täytynyt tuntua olevan käden ulottuvilla.
Mutta hän ei tiennyt, että se oli jo hänen takanaan.
Gatsby uskoi vihreään valoon, tulevaisuuden kliimaksiin, joka loittonee vuosi vuodelta.
Se pääsi karkuun vielä, mutta ei sen väliä.
Huomenna juoksemme nopeammin, kurkotamme pidemmälle -
ja yhtenä kauniina päivänä...
Joten jatkamme eteenpäin virtaa vastaan -
pakotettuina herkeämättä kohti mennyttä.
KULTAHATTU suom/synk: subisebbo
Best watched using Open Subtitles MKV Player