Slečno Zottová, jak získáte rentgenové snímky zmíněné ve vašem návrhu...
KVALIFIKAČNÍ ZKOUŠKA NA PH.D.
...aniž byste nejdřív získala protein v krystalické formě?
Doktor Bernal a doktorka Crowfoot Hodgkin
vyvinuli metodu umožňující zisk krystalů pepsinu pro rentgenovou krystalografii
v matečném roztoku, z něhož vykrystalizovaly.
V krystalické formě jsou proteiny převážně rozpustné
v buněčném prostředí, v němž jsou aktivní.
Mám tak příležitost zobrazit i větší proteiny, i nukleové kyseliny.
Ráda to rozvedu.
Já to tušil, zase pracuješ.
Sotva, spíš hypnotizuji hodiny.
Co říkali? Vyprávějte.
Na závěry je brzy, ale vytřelas jim zrak, děvče.
Vážně? K nevíře.
- Jak říkám, ještě to není jisté. - Kdo váhá?
Meyers. Stará garda.
Ten jeho výraz, když došlo na krystalografii.
Už myslel, že mě dostal.
Hrdý moment mé kariéry.
Pane Batesi, já...
Proboha, to nic. Neboj, jsme tu sami.
Ne...
Takhle vás nevnímám, pane doktore.
Nehraj hloupou, Elizabeth. Oba víme, že hloupá nejsi.
- Měla bych... - Klid.
- Tady ne, musím... - Počkej. Tak...
Nech toho a vydrž.
- Klid, nevrť se. - Ne!
Prosím!
Bože! Prokrista!
Ty mrcho!
Máte velké štěstí.
Pan Bates souhlasil, že vás neobviní z násilného útoku.
Fakulta ale požaduje formální vyjádření lítosti,
pokud chcete pokračovat na doktorát.
Mám se omluvit?
Slečno Zottová, podobná nedorozumění
výjimečně končí druhou šancí.
Toto je pro všechny elegantní řešení.
Pokud tedy raději nechcete svou přihlášku na doktorát stáhnout.
Už provádím experimenty. Končím za pár měsíců.
Bodla jste svého profesora tužkou.
Vyjádřete lítost, a budeme předstírat, že se ta nešťastná událost nestala.
- Jedné věci vlastně opravdu lituji. - Dobře.
Lituji, že jsem neměla tužek víc.
AUTORKA PŘEDLOHY BONNIE GARMUS
LEKCE CHEMIE
Ráda bych se vrátila na pozici laborantky.
- Asi nechápu. - Nechci pracovat s panem Evansem.
Smím vědět proč?
Prostě to nefunguje.
To mě mrzí, opravdu. Ale mám svázané ruce.
Prokrista, Fran, co je k tomu nutné? Formulář? Táhlý pohovor?
Udělám jakoukoli samoúčelnost.
Vy jste číslo. Už ani Calvin Evans vám není dost dobrý?
- Prosím? - Od prvního dne děláte,
jako byste byla lepší než my ostatní.
Chodíte s nosem nahoru, jako byste vynalezla penicilin.
- Ten nevynalezli, ale... - Ušetřete mě.
Nepotřebuju poučovat od někoho tak naivního.
- Naivního? - Říkala jsem,
že to s Evansem nevyjde, ale neposlechla jste.
Protože jsem jen hloupá povrchní ženská, že?
Jak bych mohla vědět víc než úžasná laborantka jako vy?
- Jsem chemička. - Hlavně jste snob.
Soutěž Miss je pod vaši úroveň
- i přes množství času a úsilí... - Já se zúčastnila.
Beze slova jste v půlce odešla. Místo vás mohla jít jiná šťastlivkyně.
- Koho zajímá soutěž ve falešnosti? - Mě! Je to má práce.
A mnozí se podle mě shodnou,
že je důležitější než dělat matraci našemu nejprestižnějšímu vědci.
Tak to vůbec není.
Víte, pan Evans není zrovna oblíbený,
ale je to brilantní vědec.
Vy nejste ani jedno.
Nemůžete se mi tou prací mstít. Půjdu za Donattim.
Poslužte si.
Řekne vám, že vaše staré místo už zaplnil.
Najal bystrého mladíka z Harvardu. Sám ho doporučil.
Sama jste si takhle ustlala. Má vina to není.
NEVSTUPOVAT – NERUŠIT – NEOKOUNĚT ÚZEMÍ CALVINA EVANSE
Ahoj.
Promluvíme si?
Zůstaneš na své straně místnosti?
Nové rozdělení prostoru maximalizuje naši produktivitu
a pomůže nám respektovat hranice.
To je tvá strana laboratoře. Tahle je moje.
Místnost není úplně symetrická, tak mám o 11 čtverečních centimetrů míň.
Což je fér vzhledem k rozdílu v hmotnosti.
Elizabeth, já to nechápu. Co tak strašného jsem provedl?
Jen je to jasnější.
Jde o hygienu? Všimni si, že už tu spodky nenechávám.
Slibuju, že už tady nebudu jíst krekry.
Ať jde o cokoli, můžu to napravit.
Pane doktore, zrovna něco dělám. Můžeme to probrat jindy?
Jistě.
Mám...
Co kdybych odešel?
Ať to tu máš pro sebe.
Dobře.
24 HODIN – 36 HODIN 48 HODIN – 60 HODIN
To nejez, bude ti špatně.
Počkej, hned přijdu.
Taky mě těší.
Tak ať se ti daří.
Připraveni na extrakci DNA z jahody?
Jdeme na to.
- To je vše? - Ahoj.
„To je vše?“
Tady vidíte seznam instrukcí k životu.
Vypadá to jako sopel.
Bože.
Můžeme jít k telce?
Díky za hlídání.
Snaha byla.
A Kalifornská dálniční komise vzdor naší petici poslala průzkumníky.
Nebo možná právě kvůli ní.
Zaměřovali hned u kostela. Věřil bys tomu?
Hrůza.
Můžu nějak pomoct?
Vlastně ano.
Blíží se schůze zastupitelstva,
na níž Adams-Washingtonský výbor přednese naše námitky.
Kdybys nám tam projevil podporu, mohlo by to vážně pomoct.
Jistě, ale v městském plánování se vůbec nevyznám.
To nemusíš, od toho jsem tam já.
Potřebuju ale někoho s tvým vzhledem na naší straně ringu,
aby mě podpořil, až to prohlásím za problém celé komunity.
Budu tam. Spolehni se.
Díky.
Jsi v pořádku?
Jo.
PROMIŇ. AŤ JSEM PROVEDL COKOLI, OMLOUVÁM SE. CALVIN
Vůbec tady není.
Nechte nás.
Už třetí týden po sobě jsem vynechal golf, jen abych seděl v zasedačce
a čekal na ducha.
- Já ho... - Calvin Evans je hvězda.
A ty Hastings potřebuje.
Potřebujeme jejich ocenění a granty.
Hvězdy jsou nepostradatelné.
Ty nejsi hvězda, Roberte.
Jsi jen kravaťák.
A ti postradatelní jsou.
Takže přeskočme tuto hru na pravidelné týdenní schůze
v této neuvěřitelně depresivní zasedačce, a stanovme si ultimátum.
Do prvního února sem Evanse dostaneš
i s jeho návrhem pro Remsenovu nadaci.
O den se zpozdíš, a poletíš.
Nebuď nabručený, Roberte. Já jsem taky kravaťák.
Jen mám dražší kravaty než ty.
Kde je Evans?
Nemám ponětí.
Záleží mu na vás, že?
To se musíte ptát jeho.
Chystá se propouštění.
Pokud na začátku roku nezíská Remsenův grant,
budu muset propouštět.
Například laborantky.
Sekretářky. Zaměstnankyně půjdou první.
Muži musejí zajistit své rodiny.
Lidé v mojí pozici
musí tyto věci brát v potaz.
Pane Donatti, to má být výhrůžka?
Až je vyhodím, řeknu jim pravdu.
Že za to může ta, co Calvina Evanse rozptylovala.
Calvine?
Calvine.
Calvine!
- Co? - Včera přišel do laboratoře Donatti.
No a?
Chystá se vyhazovat, když nezískáš toho Remsena.
Další nátlak. Skvěle.
Výborně.
Víš, co se mi od získání Remsena podařilo?
Víš to?
Nic.
Každý den se v laboratoři zavírám, aby nikdo neviděl,
že jsem vůbec ničeho nedosáhl.
Došly mi nápady.
A pak jsem potkal tebe.
S celou přehlídkou nápadů.
A zase jsem mohl volně dýchat.
Něco jsme vytvářeli.
A pak jsi prostě...
Opustila jsi mě. Aniž bys to nějak vysvětlila, prostě jsi...
Nechtěla jsem tě ranit.
Některé věci prostě... Těžko se mi o nich mluví, já...
Potřebuju nechat dveře otevřené, abych věděla, že mám cestu ven.
Dobře.
Nechám je otevřené.
Naše spolupráce mi chybí.
Mně taky.
Jenom...
Není lehké uvěřit, že se nějak nepokazí.
To se může stát.
Nikdy nemáš jistotu.
Dobře.
Tak ahoj v pondělí.
Elizabeth? Jak se jmenuje tvůj pes?
Šestatřicítka.
Skvělé jméno. Podle čísla kryptonu, že?
Ne, podle toho, že mě budí vždycky v šest třicet. Jako hodinky.
Můžu mít další dotaz?
Ptát se, zda se můžeš ptát, je neefektivní, ale ano.
Nechceš se naučit veslovat?
Na tomhle? Ne, děkuju.
Ne. Ne, myslel jsem na vodě.
Je to uklidňující, malebné. A o efektivitě ani nemluvím.
Nic není dokonaleji vyměřené nebo vědečtější než veslování.
I nakloněním hlavy můžeš převrhnout loď.
Asi nevím o nikom, kdo by pro ten sport měl větší vlohy.
A mohlo by to prospět naší týmové souhře.
Nezapomeň se uvolnit a dýchat, ano?
Měj trpělivost, ano?
- To je moc rychle. - Co? Říkals, že pomalu.
- Vypni hlavu. - To nejde.
Prostě jen ponoř vesla.
- Jde ti to skvěle. - Calvine, jsem zcela
- naprosto beznaděj... - Hej, ne!
Elizabeth. Elizabeth!
Prý uklidňující. Prý malebné.
- Proč jsi neřekla, že neumíš plavat? - Zval jsi mě na loď.
Ta vylučuje nutnost plavat, aspoň jsem tomu věřila.
Ideálně ano.
Díky, že jsi mě nenechal umřít.
- Že jsem tě galantně zachránil? - Ale prosím tě, nepřeháněj.
Malebné to tu je, to musím uznat.
Elizabeth, asi budeme mít problém.
A nevím, jestli má řešení.
Začínám k tobě něco cítit.
Cosi hlubokého.
A to k tobě coby vědkyni není fér.
Zasloužíš si od okolí profesionální přístup a úctu.
Možná jsi měla pravdu.
Možná bychom měli pracovat samostatně.
Tak nebudu vystavený tvým feromonům a...
Správně.
A co bude dál?
To, co dosud.
Ale tohle se bude opakovat, že ano?
Jo. Tohle riziko už tu bude vždycky.
Sami vidíte.
Navržená trasa je ekonomicky nejvýhodnější
a taky oživí nemocné komunity, kterými prochází.
STOP DÁLNICI
Tato dálnice bude zářným příkladem městského plánování.
Díky, pane Jenkinsi.
Nyní dostane slovo zástupkyně Adams-Washingtonského výboru.
Dobré odpoledne. Jsem Harriet Sloanová.
Koncipientka u Eugena Hollise a hrdá obyvatelka Sugar Hillu.
A patřím k zakladatelům tohoto výboru.
Ve vašem návrhu devětkrát zazněl výraz „nemocná komunita“
s odkazem na Sugar Hill.
Asi tak docela nerozumím, co tím myslíte.
Neutěšená, ponurá, nehostinná. Potřebujete vysvětlit i tato slova?
Děkuji, nepotřebuji.
Ptám se jen proto, že jsem z toho zmatená.
Mám dvě děti, Lindu a Juniora.
Rádi prodávají limonádu na Berkeley Square.
Duke Ellington a jeho přítelkyně Hattie McDaniel
pořádají ve svých sídlech večírky.
Můj muž právě slouží naší vlasti v Koreji a je to první černošský vedoucí chirurgie.
Jeden ze sousedů směřuje k Nobelově ceně za chemii.
Takže když nás označujete za nemocnou komunitu,
nerozumím tomu.
Když plánujete dálnici přes naši převážně černošskou čtvrť
a další dvě takové vzdálené několik mil od naší
čistě proto, že jde o „nemocné“ čtvrti,
nezbývá mi, než zpochybnit vaši definici toho slova.
Zkusila jsem přidat pyrofosfát a ATP v různých koncentracích,
ale výsledek se nemění.
Možná je ta směs moc kyselá.
Moc zásaditá?
Teď mě vážně urážíš.
Máš mě za hlupačku?
Ne, to vůbec ne.
- Potřebujeme pauzu. - Pauzu? Pořád nic nemáme.
Proto potřebujeme pauzu.
Elizabeth, jsi chytřejší než já, ale přesto mám něco, co tobě chybí.
Chromozom Y?
Ano, ale taky jazzové uvažování.
Vím, kdy se odreagovat, uvolnit a dovolit myšlenkám...
- Meandrovat. - ...vést mě, kam chtějí.
Naprosto bezcílně?
K nejvyššímu cíli ze všech.
A tím je?
To dobré.
No tak, vypadneme odsud.
Vezmu tě za něčím důležitějším.
Neboj se, čekám tady.
Asi je problém v tom, že zbytky mého potápěcího reflexu
zcela potlačí paralýza ze strachu,
tak jen musím přijít na to, jak ji obejít.
To je možné.
Měla by ses naučit dělat bublinky.
Zkusíme to.
Ruce polož na okraj, ponoř obličej
a p... dělej bubliny.
Nemusíš potápět celou hlavu, stačí obličej.
Zvládneš to.
Je hloupé, že jsem tak nervózní.
Jsem tu s tebou.
Rozmyslela jsem si to.
No dobře.
- Co takhle se políbit? - Jak to pomůže?
Když při potopení zaměstnám tvoje ústa...
Mohlo by to zabrat. Prostě mi věř.
- Dělej. - Určitě?
Ano, než si to rozmyslím.
- Tak co? - Nejsem si jistá, asi to chce zopakovat.
Co to píšeš?
Jen svoje úvahy. Zatím si je chci nechat pro sebe.
Aspoň je naznač.
Nechtělas mě svést, ale podvést.
„Opakovaná hydrolýza ATP po jeho redukci na ADP“?
Jen si s tou myšlenkou pohrávám. Produktem je AMP, ale zasekl jsem se.
Hydrolyzované molekuly uvolňují anorganický pyrofosfát.
Teď jsi obzvlášť přitažlivá.
A k tomu energie vznikající při reakci a přidaný iont obsahující fosfor.
To je ono, Calvine.
Panebože, pojď sem.
Zástupy věrných,
vítězných a radostných,
jen pojďte!
Pojďte do města Betléma.
Tam ho uzříte!
Jedeš na Vánoce domů?
Co tím myslíš?
Předpokládám, že svátky slavíš s příbuznými.
Ne. A co ty?
Letos nemám chuť nijak slavit.
Chci jen pokračovat v práci.
To je zvláštní, Elizabeth.
Proč?
Vidím to stejně.
A co ty?
Calvine, vypni tu hudbu.
Znovu. No páni.
- Páni! - Povedlo se?
- Bože. - Dokázali jsme to.
- Měli bychom to oslavit. - To rozhodně.
Pojď za mnou.
Osmičko, ty potvůrko.
Takhle se tancuje.
Asi poprvé nejsem z Vánoc otrávená.
Nemáš je ráda?
Jen mi připomínají věci, které si připomínat nechci.
Mně taky.
A co třeba?
Všichni příbuzní jsou mrtví.
Jsem na světě úplně sám. Běžné sváteční radosti.
Promiň.
A co ty?
Myslíš příbuzné? O bratra jsem přišla jako malá.
A rodiče?
Od 17 jsem s nimi nepromluvila. Z vlastního rozhodnutí.
- No sváteční radosti, opravdu. - Opravdu.
Slavení Vánoc nám tedy vážně nejde.
- Vánoce jsou jen fikce. - Ano, Vánoce jsou jen fikce.
Já zapomněl.
Tak to asi dárky nebudou.
To jsem neřekla.
Nechtěla jsem... Záleží, co pro mě máš.
Za dvě a půl hodiny přijď do jídelny.
Dobře.
Chtěla jsem do příštího týdne ještě vyčistit nějaký A5P, takže...
Perfektní, tak dobře.
Za dvě a půl hodiny.
Uvařils pro mě?
Možná ne tak dobře jako ty.
Ale uvařil jsem zkušební várku a sníst se to dalo.
Otevřený plamen je riskantní.
A to jsi ještě neochutnala to kuře.
- Je to zvláštní, jsem... - Ano.
Moc daleko? Jo.
Víš, není to... Jenom...
- Je to dobré. Dobře uvařené. - Dobře uvařené?
- Tak aspoň že ne nedovařené. - Je to dobré.
Pro tebe.
A teď může Šestatřicítka běhat s tebou. Já to totiž určitě dělat nebudu.
Je perfektní.
Mám ještě něco.
Je to drobnost, ale...
Měla by ses ke mně nastěhovat.
Možná řekneš, že je na to ještě brzy.
Ale stejně trávíme všechen čas spolu a u mě je pro jednoho zbytečně místa.
Nedává smysl pořád se přesouvat z domu do domu a...
Nemluvě o tom, jak to mate Šestatřicítku.
Ano, Šestatřicítku to extrémně mate.
Tak... to musím přispívat na nájem.
Dům patří mně. Už jsem ho splatil.
Ale ne, to ne. Tak přispěju nějak jinak.
Večeře. Čtyřikrát týdně.
Tři večeře, jeden oběd.
Platí.
Tak ukaž, ochutnám.
Myslím, že tomu pořád něco chybí.
Ano, chybí tomu poměrně dost věcí.
- Ale je to skvělý začátek. - Díky.
Tak dobře, mluv. Co tomu schází?
Máš zápisník a tužku?
Harriet, omlouvám se. Na vodítko si teprve zvyká.
Sháněl jsem se po tobě. Mám novinky.
A sakra, ta schůze. Omlouvám se, já... To ten výzkum s Elizabeth.
A právě mám... Za pár hodin ho prezentujeme.
Netrap se tím. Zjevně máš plné ruce práce.
Jak to šlo?
Co bys řekl?
- Ukaž, pomůžu ti s tím. - Zvládnu to. Díky.
Hodně štěstí s prezentací.
A v návaznosti na Paulinga
má hypotéza potvrzuje... Pardon.
Má hypotéza
je potvrzená úvahou, že bílkoviny se skládají z aminokyselin...
Pardon, řetězců... Skládají se z celých řetězců aminokyselin.
Vskutku vzrušující.
Připravená?
Už dávno na to čekám.
Dobré odpoledne.
Pane Evansi, vyslechli jsme už řadu velmi zajímavých návrhů.
Hoříme touhou slyšet, kvůli čemu se tak dlouho zavíráte v laboratoři.
Díky, pane Donatti.
Ale coby vedoucí studie dnes bude prezentovat Elizabeth.
S doktorem Evansem jsme zkoumali syntézu nukleových kyselin de novo
za účelem pochopení počátků biochemické evoluce a abiogeneze.
Na rozdíl od amino laboratoře věříme, že základem života je DNA, nikoli protein.
Úspěšně jsme izolovali PRPP a použili ho k syntéze uridinmonofosfátu
a inosinmonofosfátu, jak pro pyrimidiny, tak pro puriny.
Promiňte, takže tvrdíte, že dokážete od nuly vytvořit nukleotidy?
Přesně tak, pane doktore.
I v případě, že se vám to podařilo,
tady v Hastingsu věříme, že z DNA se vyklube slepá ulička.
Ten váš postup je nejspíš dobrý jen pro krácení dlouhé chvíle.
Je vedlejší, zda za základ života považujete bílkoviny, nebo DNA.
Náš postup syntézy je novátorský.
Diels a Alder mají za svou syntézu Nobelovku.
Slečno.
- Slečno? Ne doktorko? - Je to laborantka.
Ale právě její výzkum je základem tohoto návrhu.
Pane Evansi, tato instituce má svou pověst.
A tato pověst stojí na tom, že věhlasní vědci, jako jste vy,
provádí věhlasný výzkum.
Ne na divokých teoriích pěkné laborantky,
která vás rozptyluje od skutečné práce.
Tento výzkum je převratný.
Laborantka má dostat přednost před chemikem?
Hastings by byl celé vědecké obci pro smích.
To ho raději zavřu.
Má tu návrh pro Remsenovu nadaci ještě další chemik, nebo jsme hotoví?
Jsme hotoví.
- Pojďme domů. - Smažeme moje jméno.
Ne, nesmažeme.
Elizabeth.
Bez grantu to nedokončíme a grant nezískáme, když nepodáme návrh.
- Hlavní je ta práce. - Chránil jsem tě.
Calvine, musíš pochopit jednu věc.
Když nestojím na vlastních nohou, nejsem nikdo.
A ty musíš pochopit, že jsi pro mě to nejdražší na světě.
Ne protože jsi krásná a chytrá. Protože mě miluješ a já tebe taky.
A klidně to popírej, ale já ti neuvěřím.
Srážka jistých atomů je okamžitá a nevyhnutelná.
Je to prostá chemie.
Nepopírám to.
Díky.
Pošleme to sami, bez Hastingsu.
A jde to?
Nikdo to asi ještě nezkusil.
S tebou se necítím zle.
Díky?
Ne, já jen...
Myslím to tak, že jsem většinu života prožil
s jakousi nevysvětlitelnou panikou zakořeněnou hluboko v srdci.
Když jsem s tebou, umlkne.
Jsi jako lék, který chci brát už napořád.
Jestli tím napořád myslíš tradiční model,
něco si teď vyjasníme, ať nedojde k nedorozumění.
Nechci se vdát a nechci mít děti.
Jo, jistě. V tuhle chvíli ne, ale jednou ano.
Byla bys úžasná...
Calvine, ty můžeš mít dětí třeba šest nebo sedm
a tvůj život ani kariéru to neovlivní.
Žena si musí vybrat.
Chce mít děti a být matkou, nebo chce dělat něco jiného?
Já si vybrala a svůj názor nezměním.
A jestli to znamená mezi námi konec,
pochopím to.
Díky, žes mi to řekla.
Tak teď už to vím.
Co víš?
Co potřebuješ.
Pokud jsi moje a jsi šťastná, tak nic víc nepotřebuju.
Nic víc bych si ani nedokázal vysnít a je to naprosto...
Co?
Nevím, jen...
Věda se snaží formulovat zákony našeho vesmíru.
Rovnice, jimiž vysvětlíme minulost a předpovíme budoucnost.
Ale tak mě napadá, že jsme možná zapomněli na nejdůležitější proměnnou ze všech.
Prosím, že nemyslíš Boha.
Překvapení.
Překvapení?
Co když život zkrátka musí být nepředvídatelný?
A stejně tak možná i to, co mu vůbec dopřeje vzniknout.
To je tvoje vysvětlení abiogeneze? Počátku života?
Překvapení.
- Myslíš, že to Remsena zaujme? - No jo.
Jen si to poslechni, revoluční teorie jednoho z našich největších myslitelů.
Překvapení, vše je nepředvídatelné.
Tak jo, jdeme si zaběhat.
- Zamyslím se nad enzymatickou hydrolýzou. - Slepá ulička.
Jeden nikdy neví.
Už jsme blízko.
Velmi blízko.
Ano, už jdeme. Hodný.
No poběž. Pojď.
Dobře, poběž. Dobře.
Jo. Správně.
No tak, Šestatřicítko. Neboj se. Jen pojď, poběž.
- Tak jo. - Nehýbe se.
- Pomozte mi. - Běž pro pomoc!
Překlad titulků: Růžena Svobodová