Frøken Zott, forklar venligst, hvordan De vil tage
de skitserede røntgendiffraktionsbilleder i Deres forslag...
UCLA 1950 PH.D.-ADGANGSEKSAMEN
...uden først at tørre proteinerne til en mineralsk krystalliseret form?
Dr. James Bernal og dr. Dorothy Crowfoot Hodgkin
har udviklet en metode, der lader dem
udsætte pepsinkrystaller for røntenkrystallografi
i den moderlud, de krystalliserede fra.
I krystalform er proteinerne stort set opløsende
i det cellemiljø, de fungerer fra.
Det giver mig mulighed for at få billeder af både større proteiner og nukleinsyrer.
Jeg kan godt uddybe.
Jeg tænkte nok, du var her. Evigt flittig.
Jeg kigger kun på uret. Hvad sagde de? Lad mig høre det hele.
Det er for tidligt at være sikker, men du fejede benene væk under dem.
Er det rigtigt? Hvor er det vildt.
- Det er som sagt ikke officielt endnu. - Hvem tøver?
Meyers. Han er gammeldags.
Så du ham, da jeg afværgede om røntgenkrystallografi?
Han troede, han havde krammet på mig.
Et af de stolteste øjeblikke i min akademiske karriere.
Dr. Bates, jeg...
Nej, det er okay. Der er ikke andre her.
Nej...
Sådan har jeg det ikke med Dem, dr. Bates.
Nu skal du ikke spille dum, Elizabeth. Du er jo alt andet end dum.
- Jeg må... - Så, så.
- Ikke her. Jeg må... - Vent. Bare...
Hold så op. Vent lidt.
- Stå stille. Stå nu stille. - Hold op!
Nej!
For pokker!
Din forbandede møgso!
De er en meget heldig pige.
Dr. Bates er gået med til at undlade at melde dig for grov vold.
Men instituttet har udbedt sig en formel beklagelse,
hvis De skal fortsætte med Deres ph.d.
Vil de have mig til at undskylde?
Frøken Zott, den slags misforståelser
fører sjældent til en ny chance.
Det er en elegant løsning, der virker for alle parter.
Medmindre De foretrækker at afbryde Deres ph.d.-kandidatur.
Jeg er i forsøgsfasen og er måneder fra at kunne udgive.
De stak en professor med en blyant.
Giv udtryk for Deres beklagelse,
og så lader vi, som om den uheldige hændelse aldrig fandt sted.
Ved nærmere eftertanke beklager jeg én ting.
Godt.
At jeg ikke havde flere blyanter.
BASERET PÅ BONNIE GARMUS' BOG
Jeg vil gerne vende tilbage til stillingen som laborant.
- Jeg er ikke helt med. - Jeg vil ikke arbejde sammen med Evans.
- Må jeg spørge hvorfor? - Det fungerer bare ikke.
Det er jeg ked af, men jeg kan desværre ikke gøre noget.
For pokker, Fran. Hvad skal jeg gøre?
Skal jeg udfylde en blanket? Have en afskedssamtale?
- Uanset hvor tåbeligt det er, gør jeg det. - Du er ikke ked af det.
Er end ikke dr. Calvin Evans god nok til dig? Lige fra dag et
har du opført dig, som om du er bedre end os andre.
Du stoltserer rundt med næsen i sky, som om du havde opfundet penicillin.
- Penicillin blev ikke opfundet... - Spar mig.
Jeg skal ikke belæres af en, der er så blank.
- Hvad mener du? - Jeg sagde jo,
at det blev kompliceret med dr. Evans, men du lyttede ikke,
for jeg er jo bare en dum og overfladisk kvinde, ikke?
Hvad skulle jeg kunne lære en dygtig laborant som dig?
- Jeg er kemiker. - Du er en snob, er du.
Du er for fin til skønhedskonkurrencen, ligegyldigt hvor stor en indsats
- der var lagt i... - Jeg deltog!
Nej, du forduftede uden at sige noget. En anden heldig pige kunne have fået pladsen.
Hvem går op i det falske pjat?
Det gør jeg! Det er en del af mit arbejde. Jeg tror, folk er enige i,
at det er vigtigere end at sprede ben for stedets mest ansete forsker.
Det er helt igennem forkert.
Dr. Evans er ikke videre populær,
men han er en pokkers dygtig forsker. Du er ingen af delene.
Du kan ikke tvinge mig til at arbejde med ham. Jeg taler med dr. Donatti.
Prøv bare. Han kan fortælle dig, at vi allerede har besat din stilling.
En kvik, ung fyr fra Harvard. Faktisk på hans anbefaling.
Det er ikke min skyld, at du må ligge, som du har redt.
INGEN ADGANG TILHØRER DR. CALVIN EVANS
Hej.
Goddag.
Kan vi tale sammen?
Vil De gå derover? Det her er min side af lokalet.
KEMILABORATORIUM VIL IKKE FORSTYRRES
Jeg har skabt en opdeling, der maksimerer vores produktivitet
med respekt for hinandens grænser.
Det er Deres del af laboratoriet, og det her er min.
Lokalet er jo ikke fuldstændig symmetrisk,
så jeg gav mig selv 11 kvadratcentimeter mindre,
hvilket må være rimeligt ud fra forskellen i kropsstørrelse.
Elizabeth, jeg forstår det ikke. Hvad var det, jeg gjorde, der var så galt?
Der er rene linjer sådan.
Handler det om hygiejne? Du kommer ikke til at se mere undertøj.
Jeg lover, at jeg ikke spiser flere saltkiks her.
Hvad det end er, kan jeg gøre skaden god igen.
Dr. Evans, jeg er midt i noget. Kan vi tale videre en anden gang?
Naturligvis.
Skal jeg...
Skal jeg ikke smutte?
Så får du arbejdsro.
Udmærket.
24 TIMER - 36 TIMER 48 TIMER - 60 TIMER
Det skal du ikke spise. Du bliver bare syg.
Vent her et øjeblik.
Hyggeligt at møde dig.
Jamen så held og lykke.
Er I klar til at udtrække dna fra et jordbær?
Så er det nu.
- Var det det? - Hej.
"Var det det?"
I kigger på samlevejledningen til livet.
Det ligner en bussemand.
Hold da op.
Må vi se tv nu?
- Tak, fordi du passede dem. - Jeg prøvede.
På trods af vores begæring sendte motorvejskommissionen landmålere ud.
Eller måske på grund af den.
De målte op i nærheden af kirken. Er det ikke utroligt?
Frygteligt.
- Kan jeg gøre noget? - Ja, det kan du faktisk.
Byrådet holder møde i slutningen af måneden.
Adams-Washington-kommissionen fremlægger vores argumenter mod motorvejen.
Hvis du møder op og viser din støtte, kan det gøre en stor forskel.
Gerne, men jeg har ingen ekspertise inden for byplanlægning.
Du har ikke brug for ekspertise. Den har jeg.
Jeg har brug for, at en, der ser ud som dig, står i vores ende af lokalet
og bakker op om mig, når jeg siger, at det er et samfundsproblem.
Jeg kommer. Det kan du godt regne med.
Tak.
Er du okay?
Ja.
UNDSKYLD. UANSET HVAD JEG HAR GJORT. UNDSKYLD - CALVIN
Han er ikke i bygningen.
Træd udenfor.
Det er tredje uge i træk, jeg må aflyse min tid på golfbanen for at sidde i et rum
og vente på et spøgelse.
- Jeg var... - Calvin Evans er en stjerne.
Hastings har brug for stjerner.
Vi har brug for de priser og legater, der følger med.
Stjerner kan ikke undværes.
Du er ikke en stjerne, Robert. Du er et talende jakkesæt.
Du kan godt undværes.
Så lad os droppe skuespillet med de ugentlige møder
i det her uhyre nedtrykkende lokale. I stedet sætter vi en frist.
Jeg giver dig indtil den 1. februar til at få Evans herind
for at præsentere sit Remsen-indlæg.
Én dag for sent, så ryger du ud.
Nu ikke så knotten, Robert. Jeg er også et talende jakkesæt.
Mit jakkesæt er bare dyrere.
Hvor er Evans?
Ingen anelse.
Han holder af dig, ikke?
Det må De spørge ham om.
Der er fyringer på vej.
Har han ikke sikret Remsen-financieringen ved årets udgang...
...må jeg fyre folk. For eksempel laboranter.
Sekretærer. Alle de kvindelige ansatte ryger først.
Mændene skal kunne forsørge deres familier.
I mit job...
...må man tage hensyn til den slags.
Dr. Donatti, er det en trussel?
Når jeg fyrer dem, fortæller jeg dem sandheden.
At skylden ligger hos den pige, der distraherede Calvin Evans.
Calvin?
Calvin.
- Hvad? - Donatti kiggede ind i går.
Og hvad så?
Han fyrer folk, hvis du ikke får Remsen-legatet.
Mere pres. Perfekt.
Perfekt.
Ved du, hvad jeg har lavet, siden jeg fik Remsen for to år siden?
Gør du?
Ingenting.
Hver dag går jeg ind i laboratoriet og lukker døren, så ingen ser,
at jeg ikke har udrettet en skid.
Jeg er løbet tør for idéer.
Så mødte jeg dig, og du havde så mange.
Så kunne jeg trække vejret igen.
Vi opbyggede noget.
Og så lod du bare...
Du forlod mig uden nogen forklaring. Du var bare...
Jeg ville ikke såre dig.
Der er bare nogle ting, det er svært for mig at tale om. Jeg...
Jeg har brug for, at døren står åben, så jeg ved, at der er en udvej.
Okay.
Det kan jeg godt leve med.
- Jeg savner at arbejde sammen med dig. - I lige måde.
Det er bare...
Det er svært at stole på, at det her makkerskab ikke ender galt.
Det gør det måske.
Det er ikke til at vide.
Okay.
Så ses vi på mandag.
Elizabeth. Hvad hedder din hund?
Halv Syv.
Fremragende navn. Den er vel opkaldt efter kul og zink?
Nej, efter det tidspunkt, han vækker mig om morgenen. Det er lige på slaget.
Må jeg spørge om noget andet?
Det er ineffektivt at spørge om lov til at spørge, men ja.
Vil du lære at ro?
På den der? Nej tak.
Nej. Nej, jeg mente ude på vandet.
Det er afstressende og smukt. Og apropos effektivitet...
Intet er mere nøjagtigt opmålt eller helt igennem videnskabeligt end roning.
Den mindste forkerte bevægelse får båden til at rokke.
Jeg har svært ved at finde nogen, der er bedre egnet til det end dig.
Det kunne gavne vores teamwork.
Husk at trække vejret og slappe af, ikke?
Vær tålmodig i bevægelserne.
- Du japper. - Japper?
Du sagde, jeg var for langsom.
- Du tænker for meget. - Umuligt.
Lad årerne synke ned.
- Det går godt. - Calvin Evans, jeg er fuldkommen
- og komplet håbløs... - Nej!
Elizabeth. Elizabeth!
"Det er beroligende," sagde han. "Det er smukt," sagde han.
Hvorfor sagde du ikke, at du ikke kan svømme?
Du sagde, vi skulle sejle i en båd.
En båd ophæver behovet for at svømme, som jeg forstår ordet.
Ja, ideelt set.
Tak, fordi du ikke lod mig dø.
- Mener du redde dit liv på galant vis? - Lad være. Nu overdriver du.
Her er smukt. Det må jeg indrømme.
Elizabeth, jeg tror, det her bliver et problem.
Jeg er ikke sikker på, at der er en løsning.
Jeg er ved at udvikle følelser for dig.
Stærke følelser. Det er ikke rimeligt over for dig som forsker.
Du fortjener at blive behandlet med professionalisme og respekt.
Måske havde du ret.
Måske er det bedst, at vi arbejder hver for sig.
Så bliver jeg ikke udsat for dine feromoner og...
Rigtigt.
Hvad nu?
Vi fortsætter.
Men vi gør det der igen, ikke? Kysser?
Jo. Der er altid en risiko.
Som I kan se,
er vores foreslåede rute den mest økonomiske,
og den vil også give nyt liv til flere belastede lokalområder på vejen.
RED OS FRA MOTORVEJEN
Vi er sikre på, at motorvejen bliver et strålende eksempel på bygeografi.
Tak, hr. Jenkins.
Nu skal vi høre en repræsentant fra Adams-Washington-kommissionen.
Goddag. Jeg hedder Harriet Sloane.
Jeg er juridisk assistent for Eugene Hollis, stolt beboer i Sugar Hill
og medstifter af denne kommission.
I forsvaret af Deres forslag brugte De ordet "belastet" ni gange
om Sugar Hill-kvarteret.
Jeg er ikke sikker på, at jeg forstår det ord.
Dystert, trøstesløst, ugæstfrit. Skal jeg forklare Dem de ord?
Tak. Det er ikke nødvendigt.
Jeg spørger kun, fordi jeg er forvirret.
Jeg har to børn, Linda og Junior,
der elsker at sælge limonade på Berkeley Square.
Duke Ellington og hans gode ven Hattie McDaniel
holder sammenkomster i deres palæer.
Min mand, der i øjeblikket gør tjeneste for nationen i Korea,
er den første sorte chefkirurg.
En af mine naboer har udsigt til at modtage Nobelprisen i kemi.
Så når De siger "belastet"...
...forstår jeg det ikke.
Når De vil føre Deres motorvej gennem vores overvejende sorte kvarter
og to andre sorte kvarterer flere kilometer væk,
alene ud fra at de er "belastede"...
...er min eneste mulighed at drage tvivl om definitionen på ordet.
Jeg har forsøgt at tilføje PRPP og ATP i forskellige koncentrationer,
men resultatet er altid det samme.
Måske er opløsningen for sur?
For basisk?
Nu bliver jeg fornærmet. Tror du, jeg er total idiot?
Nej, absolut ikke.
Lad os holde en pause.
- Vi har ikke været produktive. - Og derfor bør vi holde pause.
Elizabeth, du er bedre begavet end mig, men jeg har én ting, du ikke har.
Et Y-kromosom?
Ja. Men jeg har også en jazzet tankegang.
Jeg ved, hvornår jeg skal læne mig tilbage, slappe af, lade idéerne...
- Strejfe. - ...bære mig hen, hvor de vil.
Uden retning og uden mål?
Mod det ypperste mål.
Som er...?
Det bedste.
Kom. Lad os smutte. Du skal med hen til et vigtigere sted.
Du er okay. Jeg er lige her.
Jeg tror, problemet er, at min krops dykkerrefleks
tvinges i baggrunden af min frygtbaserede stivnerefleks,
så jeg må finde ud af, hvordan jeg kan omgå den refleks.
Muligvis.
Jeg tror, du skal lære at blæse bobler.
Nu prøver vi.
Hold fast i kanten, stik ansigtet ned i vandet...
...og blæs bobler.
Hele hovedet behøver ikke at komme under. Sådan.
Det kan du godt.
Det er fjollet, at jeg er så nervøs.
Jeg er lige her.
Jeg har ombestemt mig.
Jamen... Okay.
- Hvad, hvis vi kyssede? - Hvad skulle det hjælpe?
Hvis jeg holder din mund beskæftiget, tror jeg, det kan virke. Bare stol på mig.
- Gør det. - Er du sikker?
Ja, inden jeg kan tænke over det.
- Hvordan var det? - Jeg er ikke sikker. Vi må prøve igen.
Hvad skriver du?
Bare nogle tanker. Jeg er ikke klar til at dele dem.
Giv mig en ledetråd.
Du forførte og narrede mig.
"Gentagen hydrolyse af ATP, efter at det er blevet reduceret til ADP"?
Det er bare noget, jeg leger med.
Produktet er AMP, men jeg er gået i stå. Det er umuligt.
De hydrolyserede molekyler frigiver en uorganisk pyrofosfat.
Jeg er meget tiltrukket af dig lige nu.
Med energien frembragt af reaktionen og den tilføjede fosforbærende ion...
Nu er den der, Calvin.
Hold da op. Kom her.
Rejser du hjem til jul?
Hvad mener du?
Jeg går ud fra, at du har en familie, du fejrer jul med?
Nej. Hvad med dig?
Jeg er ikke i julestemning i år. Mit eneste juleønske er at arbejde videre.
Det er pudsigt, Elizabeth.
- Hvorfor? - Jeg har det på samme måde.
Hvad med dig?
Calvin, sluk for musikken.
Gør det igen. Wow.
- Wow. - Har vi gjort det?
- Hold da op. - Vi gjorde det.
- Det bør vi fejre. - Det skal fejres.
Kom med.
Nummer otte, din lille djævel.
Det er sådan, man danser.
Det er vist første gang, jeg ikke har hadet julen.
Er du ikke fan af højtider?
De minder mig bare om ting, jeg ikke vil mindes om.
Også mig.
Såsom hvilke ting?
Alle mine slægtninge er døde.
Jeg er helt alene i verden. De sædvanlige festlige juletanker.
Det er jeg ked af.
Hvad med dig?
Min familie? Jeg mistede min bror, da vi var små.
Og dine forældre?
Jeg har ikke talt med dem, siden jeg var 17. Efter eget valg.
- Meget festlige juletanker. - Meget.
Vi er temmelig dårlige til at holde jul.
Julen er opspind.
Ja. Julen er opspind.
Det havde jeg glemt.
Så er det vel udelukket med gaver.
Det sagde jeg ikke.
Det kommer an på, hvad du har købt til mig.
Mød mig i kantinen om to en halv time.
Okay.
Jeg har noget ASP, jeg gerne vil oprense inden næste uge, så...
Perfekt. Okay.
To en halv time.
Har du lavet mad til mig?
Jeg kan ikke love, det smager så godt som dit.
Men jeg lavede en prøve først, og det var spiseligt.
Åben ild er farligt.
Bare vent, til du smager kyllingen.
- Det er underligt. Jeg er... - Ja.
For langt væk? Ja.
- Det er ikke... - Det smager godt. Det er gennemført.
Gennemført?
- Det er gennemstegt, ikke gennemført. - Det smager godt.
Din gave.
Halv Syv kan være din løbemakker.
Det skal jeg ikke nyde noget af.
Det er perfekt.
Jeg har en sidste ting.
Den er lille, men...
...jeg synes, du skal flytte ind hos mig.
Måske siger du, at det er for hurtigt,
men vi er alligevel sammen hele tiden, og jeg har alt for meget plads til én.
Det er ulogisk, at vi hele tiden tager frem og tilbage...
Og ikke mindst meget forvirrende for Halv Syv.
Ja. Ekstremt forvirrende for Halv Syv.
Jeg må bidrage til huslejen.
Jeg ejer selv huset. Lånet er betalt.
Jeg skal nok bidrage på en eller anden måde.
Aftensmad fire aftener om ugen.
Tre og en frokost.
Aftale.
Lad mig smage.
Det mangler stadig noget.
Ja, det mangler en hel del.
- Men det er en glimrende start. - Tak.
Godt. Kom bare. Hvad mangler det?
Har du din notesbog og en blyant?
Harriet. Undskyld. Vi er stadig ved at vænne os til snoren.
Jeg har villet fortælle dig en spændende nyhed.
Pis. Mødet. Det må du undskylde. Det er bare forskningen med Elizabeth.
Og jeg... Vi skal fremlægge om nogle få timer.
Tænk ikke på det. Du har vist hænderne fulde.
Hvordan gik det?
Hvad tror du selv?
- Lad mig hjælpe dig. - Jeg klarer det selv, tak.
Held og lykke med fremlæggelsen.
Jeg bygger videre på Paulings arbejde,
og min hypotese støtter tanken om... Undskyld.
Min hypotese
støttes af tanken om, at proteiner består af aminosyrer...
Undskyld, kæder. Består af kæder.
Hele kæder af aminosyrer.
Det er meget spændende.
Er du parat?
Det har været længe undervejs.
Goddag.
Dr. Evans, vi har hørt en masse gennemarbejdet forskning i dag.
Vi glæder os til at høre, hvad der har holdt Dem bag lukkede døre så længe.
Tak, dr. Donatti.
Men da Elizabeth er førsteforfatter, står hun for fremlæggelsen.
Dr. Evans og jeg har undersøgt de novo-nukleotidsyntese
som middel til bedre at forstå tidlig biokemisk evolution og abiogenese.
I modsætning til aminogruppen er vores grundlag en formodning om, at dna
og ikke protein er livets grundlæggende byggesten.
Efter at vi med held fik isoleret PRPP,
brugte vi det til at syntetisere uridin monofosfat
og inosin monofosfat til henholdsvis pyrimidiner og puriner.
Undskyld, siger De, at De kan skabe nukleotider fra bunden?
Det er lige netop det, jeg siger, dr. Price.
Selv hvis De har formået at syntetisere nukleotider,
mener vi her på Hastings, at dna i sidste ende vil være en blindgyde.
Proceduren, De og dr. Evans har udtænkt, tjener formentlig kun til underholdning.
Uanset om man tror på, at proteiner eller dna er livets byggesten,
er syntetiseringen banebrydende.
Diels og Alder fik Nobelprisen for diensyntesen.
Frøken Zott.
- Frøken? Er hun ikke doktor? - Hun er laborant.
Det er hendes forskning, der danner grundlag for forslaget.
Dr. Evans, stedet her har et ry.
Et ry baseret på, at forskere i verdensklasse som Dem selv
udfører verdensklassearbejde.
Ikke besnærende teorier fra en køn laborant,
der har distraheret ham fra det rigtige arbejde.
Arbejdet er en åbenbaring.
En laborant, der krediteres frem for en kemiker?
Hastings ville blive til grin i hele den videnskabelige verden.
Så hellere bare lukke stedet.
Har De andre kemikere, Remsen skal se, eller er vi færdige her?
Vi er færdige.
- Lad os tage hjem. - Vi fjerner mit navn fra projektet.
Nej, vi gør ej.
Elizabeth.
Vi kan ikke færdiggøre forskningen uden legatet, som vi kun får ved at aflevere.
- Arbejdet er for vigtigt. - Jeg beskyttede dig.
Calvin, du bliver nødt til at forstå det her.
Hvis jeg ikke står på egne ben, er jeg et nul.
Og du skal forstå, at du er vigtigere end alt andet for mig.
Ikke, fordi du er køn eller klog, men fordi du elsker mig, og jeg elsker dig.
Prøv bare at benægte det, men det tror jeg ikke på.
Når visse atomer støder sammen, sker det øjeblikkeligt og uundgåeligt.
Det er basal kemi.
Jeg benægter det ikke.
Tak.
Vi ansøger på egen hånd uden Hastings.
- Kan man overhovedet det? - Jeg ved ikke, om nogen har prøvet.
Sammen med dig har jeg det ikke dårligt.
Tak?
Nej, jeg er bare...
Jeg mener bare, at jeg det meste af mit liv har levet med en...
...uforklarlig panik dybt inde i hjertet.
Når vi er sammen, dæmpes den.
Du er som en medicin, jeg har lyst til at tage for altid.
Hvis du med "for altid" taler om den traditionelle model,
vil jeg gerne gøre noget klart for at undgå misforståelser.
Jeg vil ikke giftes, og jeg vil ikke have børn.
Nej, da ikke lige nu, men jeg mener med tiden.
Du ville være fantastisk...
Calvin, du kan få seks-syv børn,
og det vil ikke påvirke dit liv eller din karriere.
En kvinde må vælge.
Vil hun have børn, eller vil hun foretage sig noget som helst andet?
Jeg har truffet mit valg, og jeg ombestemmer mig ikke.
Hvis det betyder, at det her er forbi, forstår jeg det godt.
Tak, fordi du siger det.
Nu ved jeg det.
Ved hvad?
Hvad du har brug for.
Så længe jeg har dig, og du er lykkelig, så er det nok for mig.
Det er mere, end jeg kunne have drømt om. Og det er fuldkommen...
Hvad?
Jeg ved ikke...
Videnskaben har forsøgt at definere de love, som styrer vores univers.
De faktorer, der kan forklare vores fortid og forudsige vores fremtid.
Men jeg spekulerer på, om vi måske har glemt den vigtigste variabel.
Sig ikke, at det er Gud.
Overraskelsen.
Overraskelsen?
Hvad, hvis livet nødvendigvis er uforudsigeligt?
Måske endda selve den ting, der muliggjorde det til at starte med.
Er det din forklaring på abiogenese? Livets opståen?
Overraskelse.
- Køber Remsen den? - Godt. Okay.
Hør lige. En af videnskabens største tænkere og hans banebrydende teori:
Overraskelse. Vi kan ikke forudsige noget.
Godt. Vi løber en tur.
Jeg må tænke over hydrolysering af enzymer.
- Det er en blindgyde. - Man ved aldrig.
Vi er tæt på.
Meget tæt på.
Ja, nu skal vi af sted. God hund.
Kom så.
Okay. Kom så.
Ja, det var godt.
Kom nu. Halv Syv, det er okay. Kom her. Kom nu.
- Okay. - Han bevæger sig ikke!
- Giv mig en hånd. - Hent hjælp!
Tekster af: Eskil Hein