Miss Zott, förklara hur ni tänker ta
röntgendiffraktionsbilderna från ert utkast...
UCLA 1950 DOKTORSEXAMEN
...utan att först torka proteinet till kristalliserat mineral.
Dr James Bernal and dr Dorothy Crowfoot Hodgkin
har utvecklat en teknik som tillåter dem
att utsätta pepsinkristaller för röntgenkristallografi
i den ursprungliga lösningen från vilken de kristalliserades.
I sin kristalliserade form är proteinerna upplösningsbara
i den cellulära miljö inom vilken de fungerar.
Det ger mig den unika möjligheten
att avbilda både större protein och nukleinsyror.
Jag kan vidareutveckla.
- Som väntat. Idogt arbetande. - Knappast. Jag bara tittar på klockan.
Vad sa de? Berätta allt.
Det är för tidigt för att vara säker, men du imponerade dem.
Jaså? Ofattbart.
- Som sagt, ingenting är bestämt än. - Vilka opponerar sig?
Meyers. Från det gamla gardet.
Såg du hans min när jag parerade röntgenkristallografi?
- Han trodde han hade satt dit mig. - Ett stolt ögonblick i min karriär.
Dr Bates, jag...
Gud, nej. Det är okej. Vi är ensamma här.
Nej...
Jag hyser inte såna känslor för er, dr Bates.
Spela inte dum, Elizabeth. Vi båda vet att du inte är dum.
- Jag borde... - Hallå.
- Inte här inne. Jag borde... - Vänta. Du. Bara...
Kan du vänta? Sluta. Vänta.
- Stå still. Bara stå still. - Sluta!
Snälla!
Gud! För helvete!
Din jävla subba!
Ni har verkligen tur.
Dr Bates har gått med på att inte anmäla er för grov misshandel.
Däremot har avdelningen begärt ett formellt uttalande
för att gå vidare med er doktorskandidatur.
Vill de ha en ursäkt?
Miss Zott, såna här missförstånd tillåter sällan andra chanser.
Det här är en elegant lösning som gagnar alla.
Såvida ni inte föredrar att avbryta er doktorskandidatur.
Men jag genomför experiment i detta nu. Jag publicerar inom kort.
Ni högg en fast anställd professor med en penna.
Uttryck ånger över ert agerande,
så låtsas vi att ingenting av detta någonsin har inträffat.
Nu när jag tänker efter, är det något jag ångrar.
Bra.
Jag ångrar att jag inte hade fler pennor.
BASERAD PÅ BOKEN AV BONNIE GARMUS
Jag vill återgå till min tidigare labbanställning snarast.
- Jag förstår inte. - Jag vill inte arbeta med Calvin Evans.
- Jag förstår. Varför? - Det fungerar bara inte.
Jag beklagar, verkligen, men dessvärre kan jag ingenting göra.
För guds skull, Fran. Vad måste jag göra?
Fylla i ett formulär? En 20-stegs avgångsintervju?
Vilka fåniga riter som än krävs, jag gör dem.
Du är bra lustig.
Är inte ens dr Calvin Evans god nog för dig?
- Ursäkta? - Sedan dagen du kom hit,
har du betett dig som om du är bättre än vi andra.
Stolpat runt i salarna
med din näsa i vädret som om du uppfann penicillinet.
- Penicillin uppfanns inte, det upp... - Tyst.
Jag behöver inte bli uppläxad av någon så korkad.
- Vad menar du? - Jag sa åt dig
att det skulle bli komplicerat med dr Evans – du lyssnade inte.
För jag är en fånig, ytlig kvinna, visst?
Vad kan jag lära en så briljant labbtekniker som du?
- Jag är kemist. - En snobb är vad du är.
Du är för fin för Lilla miss Hastings, oavsett hur mycket tid och energi
- som lades ner... - Jag deltog!
Nej, du gick tidigare. Utan att säga till.
Någon annan kunde ha tagit din plats.
- Vem bryr sig om en skönhetstävling? - Jag! Det är mitt jobb att bry mig.
Och jag tror... Jag tror folk skulle hålla med om
att det är viktigare än att sära på benen för den mest framgångsrika kemisten här.
Det är otvetydigt osant.
Ni vet, dr Evans är inte direkt populär, men han är en jäkligt bra forskare.
Ni är varken eller.
Du kan inte tvinga mig att arbeta med honom. Jag ska tala med dr Donatti.
Varsågod.
Han lär berätta att vi redan fyllt din plats i aminosyrelabbet.
En klipsk ung man från Harvard. På dr Donattis rekommendation.
Du bäddade din säng. Nu måste du ligga i den.
INTRÄDE FÖRBJUDET TILLHÖR DR CALVIN EVANS
Hej.
Kan vi prata?
Gå till den sidan av rummet. Det här är min sida.
KEMILABB – INTRÄDE FÖRBJUDET STÖR EJ – STÅ EJ HÄR
Jag har skapat ett nytt utrymmessystem som ska maximera vår forskning
samtidigt som vi respekterar varandra.
Det där blir din sida av labbet. Det här är min sida.
Självklart är inte rummet symmetriskt, så jag gav mig själv 11cm2 mindre,
vilket jag anser rättvist med tanke på vår skillnad i BMI.
Elizabeth, jag förstår inte. Vad gjorde jag som var så fel?
Det är tydligare så här.
Är det hygienrelaterat? Du ser att underkläderna är borta.
Jag lovar att inte äta salta kex i labbet igen.
Vad det än är, kan jag säkert åtgärda det.
Dr Evans, jag är upptagen. Kan vi diskutera detta senare?
Självklart.
Borde jag...
Ska jag gå?
Så du får stället för dig själv?
Då så.
24H – 36H 48H – 60H
Ät inte det där! Du kommer bli sjuk.
Vänta här. Jag kommer strax.
Trevligt att träffa dig också.
Nåväl, lycka till.
Är ni redo att extrahera DNA från en jordgubbe?
Då kör vi.
- Är det allt? - Hej.
"Är det allt?"
- Det ni ser är livets instruktionsmanual. - Det ser ut som en snorkråka.
Jösses.
Får vi se på tv?
- Tack för att du passade dem. - Jag försökte.
Samtidigt har Kaliforniens vägkommitté
skickat ut besiktningsmän trots vår petition. Eller på grund av den.
De gjorde mätningar vid kyrkan. Kan ni tänka er?
Hemskt.
Kan jag göra något?
Ja, faktiskt.
Stadsfullmäktige sammanträder i månadsslutet.
Och Adams-Washington-kommittén ska presentera motionen mot vägbygget.
Om du kommer och visar ditt stöd, kan det göra stor skillnad.
Visst, men jag saknar kunskap om stadsutveckling.
Du behöver ingen kunskap. Den har jag.
Det jag behöver är någon med ditt utseende på vår sida av rummet,
som backar mig när jag säger att det är ett samhällsproblem.
Jag kommer. Det kan du lita på.
Tack.
Är du okej?
Ja.
FÖRLÅT. VAD JAG ÄN GJORDE, FÖRLÅT. – CALVIN
Han är inte i byggnaden.
Lämna rummet.
Det här är tredje veckan i rad jag fått avboka golfen och sitta i ett rum
och vänta på ett spöke.
- Sir, jag var... - Calvin Evans är en stjärna.
Hastings behöver stjärnor.
Vi behöver utmärkelser och de anslag som följer.
Stjärnor är inte något man förkastar.
Du är ingen stjärna, Robert.
Du är en kostymnisse.
Kostymnissar kan förkastas.
Vi kan väl hoppa över dessa pretentiösa veckomöten
i det här ofattbart deprimerande rummet och så bestämmer vi en deadline.
Du får till den första februari att få hit Evans
för att presentera sitt Remsen-förslag.
En dag senare så åker du ut.
Var inte arg, Robert. Jag är också kostymnisse.
Det är bara det att min kostym är dyrare.
Var är Evans?
Ingen aning.
Han bryr sig om er, eller hur?
Det får ni fråga honom.
Uppsägningar är på väg.
Säkerställer han inte Remsen-anslaget i början av året,
tvingas jag avskeda folk.
Exempelvis labbtekniker.
Sekreterare. All den kvinnliga personalen kommer få gå först.
Männen måste ju försörja sina familjer.
I min position,
måste man överväga såna saker.
Dr Donatti, är det ett hot?
När jag avskedar dem, kommer jag säga sanningen.
Att felet ligger hos flickan som distraherade Calvin Evans.
Calvin?
Calvin.
- Vad? - Donatti kom till labbet igår.
Och?
Han kommer avskeda folk om du inte vinner Remsen.
Mer press. Perfekt.
Perfekt.
Vet du vad jag gjort sen jag vann Remsen för två år sen?
Vet du?
Ingenting.
Jag går in i labbet varje dag, och stänger dörren så ingen ska se
att jag inte åstadkommit ett jävla dugg.
Jag har slut på idéer.
Sen träffade jag dig,
och du hade så många.
Och plötsligt kunde jag andas igen.
Vi byggde upp något.
Och sen bara...
Du lämnade mig utan förklaring. Du bara...
Jag menade inte att såra dig.
Det finns saker... Det är svårt för mig att prata om det.
Jag behöver ha dörren öppen, så jag vet att det finns en flyktväg.
Okej.
Behöver du det, så fixar jag det.
Jag saknar att arbeta med dig.
Jag också.
Det är bara...
Det är svårt att lita på att vårt partnerskap inte ska gå åt skogen.
Det kanske det gör.
Jag kan inte lova något.
Okej.
Då ses vi på måndag.
Elizabeth, vad heter din hund?
Halv sju.
Utmärkt namn. Efter kol och zink, antar jag?
Nej. Efter tiden han väcker mig på morgonen. Som en klocka.
Får jag ställa en fråga till?
Att fråga om att fråga är ineffektivt, men ja.
- Vill du lära dig att ro? - På den där? Nej. Nej, tack.
Nej. Nej, jag menade i vatten.
Det är rofyllt, pittoreskt. Och snacka om effektivt.
Det finns ingenting mer perfekt utmätt, fullkomligt vetenskapligt än rodd.
Minsta huvudlutning rubbar båten.
Jag har svårt att tänka mig
någon som är bättre lämpad för sporten än du.
Det kan gagna samarbetet.
Kom ihåg att andas och slappna av.
Var tålmodig i glidet.
- Du hetsar. - Hetsar?
Vad? Du kallade mig just långsam.
- Tänk inte så mycket. - Omöjligt.
Låt bara årorna sjunka in.
- Du är jätteduktig. - Calvin Evans, jag är helt
- och hållet hopplös... - Oj, hallå, nej!
Elizabeth. Elizabeth!
"Det är rofyllt", sa han. "Pittoreskt", sa han.
Varför sa du inte att du inte kunde simma?
Du sa att vi skulle åka båt.
En båt motsäger behovet av simkunnighet, enligt min tolkning.
I bästa fall, ja.
Tack för att du inte lät mig dö.
- För att jag hjältemodigt räddade dig? - Snälla. Överdriv inte.
Det är pittoreskt. Det erkänner jag.
Elizabeth, jag tror vi har ett problem.
Och jag vet inte om det finns en lösning.
Jag börjar få känslor för dig.
Starka känslor.
Och det är inte rättvist mot dig som forskare.
Du förtjänar att behandlas med professionalism och respekt.
Du kanske hade rätt.
Det kanske är bäst om vi arbetar separat.
Då slipper jag utsättas för dina feromoner och...
Korrekt.
Vad nu?
Vi fortsätter.
- Men vi kommer väl upprepa det? Kyssandet? - Ja. Det finns risk för det.
Som ni kan se, är vår föreslagna rutt den mest ekonomiskt effektiva,
som även kommer bringa liv i härjade samhällen i dess väg.
RÄDDA OSS FRÅN VÄGBYGGET
Vi anser att denna vägdragning kommer bli ett lysande exempel på urban geografi.
Tack, mr Jenkins.
Härnäst ska vi höra representanten från Adams-Washington-kommittén.
God eftermiddag. Jag heter Harriet Sloane,
juridisk assistent hos Eugene Hollis, stolt invånare i Sugar Hills
och medgrundare av denna kommitté.
Under presentationen av ert förslag använder ni ordet "fördärvat" nio gånger,
i hänsyftning till Sugar Hill-området.
Jag är inte säker på att jag vet betydelsen av det ordet.
Bistert, dystert, ogästvänligt. Behöver något av de orden förklaras?
Tack. Det behöver jag inte.
Jag frågar bara för att jag är förvirrad.
Jag har två barn, Linda och Junior,
som älskar att sälja saft på Berkeley Square.
Duke Ellington och hans goda vän Hattie McDaniel
håller salong i sina residens.
Min make, som för närvarande tjänar vårt land i Korea,
är den första svarta chefskirurgen.
En av mina grannar står på tur att vinna Nobelpriset i kemi.
Så när ni säger "härjat"...
...så förstår jag inte.
När ni söker dra er väg igenom vårt främst svarta grannskap
och två andra svarta grannskap några kilometer längre bort,
med grundval av att de är "härjade",
har jag inte något annat val än att ifrågasätta ordets betydelse.
Jag har försökt tillägga PRPP och ATP i varierande koncentrationer,
men resultatet är detsamma.
Lösningen kanske är för sur?
- För basisk? - Jag är genuint förolämpad.
- Vad tar du mig för, en idiot? - Nej, definitivt inte.
Vi borde ta en paus.
- Paus? Vi har inte varit produktiva. - Därför borde vi ta paus.
Elizabeth, du är smartare än jag,
men det finns en sak jag har som du saknar.
En y-kromosom?
Ja. Men jag har även ett jazztänk.
Jag vet när jag ska luta mig tillbaka, slappna av, låta idéerna...
- Slingra sig. - ...föra mig dit de vill.
Vilse och utan mål?
Mot det övergripande målet.
Vilket är?
De bra grejerna.
Kom, vi sticker härifrån. Jag vill ta dig till en viktigare plats.
Du är okej. Jag är här.
Jag tror att problemet är att min kropps kvarblivna dykreflex
överröstas av min skräckförlamningsreflex,
så jag måste hitta ett sätt att kringgå den reflexen.
Så kan det vara.
Jag tror du måste lära dig att blåsa bubblor.
Vi provar så här.
Håll händerna mot kanten, sänk ansiktet i vattnet
och blås bubblor.
Du behöver inte ens doppa huvudet. Bara ansiktet, så här.
Du klarar det.
Det är fånigt att jag är så nervös.
Jag är här.
Jag ändrade mig.
Tja, okej.
- Om vi kysser varandra? - Hur skulle det hjälpa?
Om jag täcker din mun när vi sjunker, tror jag...
Det kan fungera. Du måste bara lita på mig.
- Gör det. - Är du säker?
Ja, gör det innan jag tänker efter.
Hur var det?
Jag är inte säker. Vi borde försöka igen.
Vad skriver du?
- Några funderingar. Inte redo att delas. - Ge mig en ledtråd.
Du förförde och lurade mig.
"Upprepad hydrolys av ATP efter att den reducerats till ADP"?
Det är något jag överväger.
Produkten är AMP, men jag har kört fast. Det är omöjligt.
Hydrolyserade molekyler avger oorganisk pyrofostaf.
Jag är väldigt attraherad av dig just nu.
Med energin som produceras av reaktionen och den tillagda fosforrika jonen.
Där har vi det, Calvin.
Herregud. Kom hit.
Åker du hem över jul?
Vad menar du?
Du har väl familj att fira högtiden med?
Nej. Du då?
Jag känner inte för att fira i år.
Allt jag önskar mig är att fortsätta jobba.
Det var konstigt, Elizabeth.
Varför?
Jag känner likadant.
Och du då?
Calvin, stäng av musiken.
Gör om det. Wow.
- Wow. - Lyckades vi?
- Kära nån. - Vi lyckades.
- Vi borde fira. - Vi måste fira.
Följ med mig.
Nummer åtta, din lilla jäkel.
Så här dansar man.
Det här är första gången jag inte hatat julen.
Ogillar du högtider?
Påminner mig bara om saker jag inte vill minnas.
Samma här.
Vad för slags saker?
Att alla mina släktingar är döda.
Jag är ensam i världen. Det vanliga festliga julfirandet.
Förlåt.
Du då?
Min familj? Jag förlorade min bror när vi var unga.
Och dina föräldrar?
Jag har inte talat med dem sen jag var 17. Av eget val.
- Väldigt festligt julfirande. - Väldigt.
Vi är rätt dåliga på att fira jul.
Jul är bara fiktion.
Sant. Jul är fiktion. Det glömde jag.
Antar att det betyder att presenter är tabu.
Men det sa jag inte.
Jag menade inte... Det beror på. Vad har du köpt?
Möt mig i kafeterian om två och en halv timme.
Okej.
Jag har lite ASP jag vill rena innan nästa vecka...
Perfekt. Okej.
Två och en halv timme.
Lagade du mat åt mig?
Jag lovar inte att det är lika gott som din.
Men jag gjorde ett försöksheat, och det var... Det var ätbart.
Den öppna lågan är en säkerhetsrisk.
Vänta bara tills du smakar kycklingen.
Det här är underligt. Jag...
Ja.
För långt bort? Ja.
- Du vet, det är inte... Jag menar... - Det är gott. Bra gjort.
Bra gjort?
- Inte bra. Den är överkokt. - Det är gott.
Din present.
Halv sju ska bli din löparkompis.
För jag kommer då inte göra sånt med dig.
Det är perfekt.
Jag har en sista grej.
Det är ingen stor sak, men...
...jag tycker du ska flytta in hos mig.
Och du kanske tycker att det är för snabbt.
Men vi tillbringar ändå all tid ihop, och jag har så mycket plats för en person.
Det är ologiskt för oss att hatta fram och tillbaka
och fram och tillbaka...
För att inte tala om förvirrande för Halv sju.
Ja. Väldigt förvirrande för Halv sju.
Jag måste bidra till hyran.
- Jag äger huset. Det är redan betalt. - Åh, nej. På något sätt kommer jag bidra.
Middag, fyra kvällar i veckan.
Tre middagar och en lunch.
Avgjort.
Okej. Låt mig smaka.
Jag tror att det fortfarande saknas något.
Det saknas rätt många saker.
Men det är en bra början.
Tack.
Okej, varsågod. Vad är det som saknas?
Har du block och penna?
Harriet. Förlåt, han håller på att vänja sig vid koppel.
Jag har försökt hitta dig. Jag har spännande nyheter.
Åh, fan. Mötet. Jag är ledsen. Jag och Elizabeth arbetade.
Vi har faktiskt en presentation om ett par timmar.
Tänk inte på det. Du verkar vara upptagen.
- Hur gick det? - Vad tror du?
- Låt mig hjälpa dig. - Jag klarar mig. Tack.
Lycka till med presentationen.
Med utgångspunkt i Paulings arbete,
stöder min hypotes begreppet... Ursäkta.
Min hypotes,
stödd av begreppet att proteiner består av aminosyror...
...förlåt, kedjor... består av kedjor, hela kedjor av aminosyror.
Det är rätt spännande.
Är du redo?
Sen länge.
God eftermiddag.
Dr Evans, vi har hört många välarbetade förslag idag.
Vi ser alla fram emot att höra vad som hållit er bakom stängda dörrar.
Tack, dr Donatti. Men som huvudförfattare kommer Elizabeth hålla presentationen.
Dr Evans och jag har undersökt de novo syntes av nukleoider
som ett verktyg att bättre förstå tidig biokemisk evolution och abiogenesis.
Till skillnad från aminosyregruppen,
utgår vi från antagandet att DNA, inte proteiner, är livets byggstenar.
Efter att ha lyckats isolera PRPP,
har vi använt den för att framställa uridinmonofosfat
och inosinmonofosfat för pyramidiner och puriner.
Ursäkta, menar ni att ni kan skapa nukleotider från grunden?
Det är precis det jag säger, dr Price.
Även om ni lyckats framställa nukleotider,
tror vi på Hastings att DNA kommer visa sig vara en återvändsgränd.
Protokollet ni och dr Evans skapat är ingenting mer än ett partytrick.
Oavsett om man tror att protein eller DNA är livets byggstenar,
är det här syntessättet nyskapande.
Diels och Adler vann Nobelpriset för diensyntesen.
Miss Zott.
- Miss? Är hon inte doktor? - Hon är labbtekniker.
Det är hennes forskning som utgör grunden för detta förslag.
Dr Evans, denna institution har ett visst anseende.
Ett anseende baserat på forskare i världsklass – som ni,
som utför arbete i världsklass.
Inte skenargument från en söt labbtekniker som distraherat honom från sitt arbete.
Arbetet är revolutionerande, sir.
En labbtekniker som får företräde framför en kemist?
Hastings skulle bli utskrattat av hela vetenskapssamfundet.
Jag bommar hellre igen.
Har ni andra kemister att presentera för Remsen, eller är vi klara?
Vi är klara.
- Vi åker hem. - Vi tar bort mitt namn från rapporten.
Nej, det gör vi inte.
Elizabeth.
Vi kan inte slutföra forskningen
utan anslaget, och vi får det inte om förslaget inte lämnas in.
- Arbetet är för viktigt. - Jag skyddade dig.
Calvin, det här måste du förstå. Står jag inte på egna ben, är jag ingen.
Och det här måste du förstå. Du är det jag värderar högst i världen.
Inte för att du är vacker, eller smart, utan för att du älskar mig och jag dig.
Försök förneka det, jag kommer inte tro dig.
När vissa atomer krockar...
...är resultatet omedelbart och oundvikligt.
Det är grundläggande kemi.
Jag förnekar det inte.
Tack.
Vi ansöker på egen hand, utan Hastings.
Kan man ens göra så?
Jag vet inte om någon någonsin försökt.
Jag mår inte dåligt när jag är med dig.
Tack?
Nej, jag bara...
I större delen av mitt liv har jag levt med
en oförklarlig panik djupt i mitt hjärta.
När vi är tillsammans, dämpas den.
Du är som en medicin jag vill ta livet ut.
Om du med "livet ut" syftar på den traditionella modellen,
vill jag tala klarspråk och utesluta missförstånd.
Jag vill inte gifta mig, och jag vill inte ha barn.
Visst. Inte just nu, men jag menar, så småningom.
- Du skulle bli en fantastisk... - Calvin, du kan få sex eller sju barn,
utan att det skulle påverka ditt liv eller ditt arbete.
En kvinna måste göra ett val.
Vill hon ha barn, eller vill hon göra något annat?
Jag har fattat mitt beslut, och jag kommer inte ändra mig.
Om det innebär slutet på det här,
då förstår jag.
Tack för att du berättade.
Nu vet jag.
Vet vad?
Vad du behöver.
Så länge jag har dig och du är lycklig, så räcker det för mig.
Det är mer än jag någonsin väntat mig. Och det är absolut...
Vad?
Jag vet inte, jag...
Vetenskapen har försökt definiera lagarna som styr vårt universum.
Ekvationerna som förklarar vårt förflutna och förutspår vår framtid.
Men jag undrar om vi inte glömt den viktigaste variabeln.
Snälla, säg inte att det är gud.
Överraskningsmomentet.
Överraskningsmomentet?
Tänk om livet behöver vara oförutsägbart?
Oförutsägbarheten kanske är det som möjliggör livet?
Är det så du förklarar abiogenesis? Hur livet uppstod?
Överraskningsmomentet.
- Tror du Remsen skulle köpa det? - Okej. Visst.
Hör på. En av vetenskapens största genier och hans revolutionerande idé:
Överraskningsmomentet, ingenting kan förutses.
Okej. Vi ska ta en springtur.
Jag måste fundera över hydroliserande enzymer.
Det är en återvändsgränd.
Man vet aldrig.
Vi är nära.
Väldigt nära.
Ja, vi ska gå. Duktig kille.
Kom igen. Kom så springer vi.
Okej, vi kör. Okej.
Ja. Ja, killen.
Kom igen. Hallå. Halv sju, det är okej. Kom hit. Kom.
- Okej, okej. - Han rör sig inte!
- Kom hit och hjälp mig. - Hämta hjälp!
Undertexter: Victoria Heaps