Міс Зотт, поясніть, будь ласка, як ви отримаєте
запропоновані рентгенівські дифракційні картини...
ІСПИТ НА ДОКТОРСЬКИЙ СТУПІНЬ
...якщо спершу не висушите білок до мінеральних кристалів.
Д-р Джеймс Бернал і д-р Дороті Кроуфут-Годжкін
винайшли спосіб, який дає можливість
проводити рентгеноструктурний аналіз кристалів пепсину
у тому самому маточному розчині, в якому їх було вирощено.
У кристалічній формі білки – це переважно об'ємні розчинники
у клітинному середовищі, з якого вони й функціонують.
Це дає мені унікальну можливість
отримати зображення і більших білків, і нуклеїнових кислот.
Я поясню докладніше.
Так і знав, що ти будеш тут. Завжди працюєш.
Якби ж. Я тільки на годинник дивлюся.
Що вони сказали? Розповідайте все.
Точно ще нічого не відомо, але ти їх приголомшила, мала.
Справді? Аж не віриться.
- Ну, я ж кажу: поки що це неофіційно. - Хто тягне час?
Маєрс. Стара гвардія.
Бачили його обличчя, коли я парирувала про кристалографію?
Він уже повірив, що я попалася.
Одна з найвизначніших митей моєї кар'єри.
Д-ре Бейтс, я...
О боже, ні. Усе добре. Крім нас, тут нікого нема.
Ні...
Д-ре Бейтс, я не маю до вас таких почуттів.
Не прикидайся дурною, Елізабет. Ми ж обоє знаємо, що ти не дурна.
Краще я...
- Не тут. Краще я... - Чекай. Та...
Та зачекай ти. Перестань. Стій.
- Не смикайся. Спокійно. - Не треба!
Будь ласка!
Господи боже!
Ах ти сука!
Вам дуже пощастило.
Д-р Бейтс погодився не висувати проти вас обвинувачень у нападі.
Але кафедра просить офіційну заяву, що ви шкодуєте про скоєне.
І тоді розгляд вашої докторської дисертації продовжать.
Я повинна вибачитися?
Міс Зотт, після таких непорозумінь
нечасто випадає другий шанс.
Це делікатне рішення, яке всіх влаштує.
Авжеж, якщо ви не хочете відмовитися від отримання докторського ступеня.
Я проводжу досліди. Кілька місяців – і я буду публікуватися.
Ви поранили професора олівцем.
Скажіть, що шкодуєте про скоєне,
і ми вдамо, що цієї неприємної події не було.
Якщо подумати, то про дещо я таки шкодую.
Чудово.
Шкода, що в мене не було більше олівців.
НА ОСНОВІ КНИЖКИ БОННІ ҐАРМУС
УРОКИ ХІМІЇ
Я хотіла б якнайскоріше повернутися на свою попередню посаду.
Щось я не розумію.
Більше не хочу працювати з Евансом.
Ясно. Можна спитати чому?
У нас не складається.
Дуже жаль це чути, щиро. Але, на жаль, у мене зв'язані руки.
Господи боже, Френ. Що мені зробити?
Заповнити форму? Пройти співбесіду з 20 етапів?
Виконаю будь-які ваші безглузді вимоги.
Ну ви й фрукт.
Тепер вас не влаштовує навіть д-р Келвін Еванс?
- Що-що? - З першого дня роботи
ви поводитеся так, ніби ви набагато краща за нас.
Ходите по коридорах,
задерши акуратного носика, наче це ви винайшли пеніцилін.
- Пеніцилін не винайшли, а відкри... - Годі.
Я не слухатиму лекції від настільки нетямущої людини.
- Про що ви? - Я вам казала,
що з д-ром Евансом стане складно, але ви не слухали.
Бо я – дурненька, легковажна жінка, так?
Чого я взагалі можу навчити таку велику лаборантку, як ви?
- Я хімік. - Ви сноб. Ось ви хто.
Ви вища за участь у «Міс Гастінґз»,
хоч би скільки часу й зусиль
- пішло... - Я ж узяла участь!
Ви пішли до завершення. Нікому не сказавши.
Участь могла б узяти якась інша дівчина.
Та кому дався вигаданий конкурс краси?
Мені! Така в мене робота.
І думаю... Знаєте, я думаю, що всі погодяться:
це важливіше, ніж розсувати ноги
перед найавторитетнішим ученим у цьому інституті.
Це безсумнівна брехня.
Знаєте, д-р Еванс не дуже популярний,
але він збіса талановитий учений.
А ви – ні те ні те.
Ви не можете на зло змусити мене з ним працювати. Я піду до Донатті.
Будь ласка.
Він скаже, що замість вас у лабораторію уже когось узяли.
Розумного юнака з Гарварда. До речі, за його рекомендацією.
Ви це заварили. Не моя вина, що вам і хлебтати.
НЕ ЗАХОДИТИ – СТОРОННІМ ЗАБОРОНЕНО ВЛАСНІСТЬ Д-РА КЕЛВІНА ЕВАНСА
Привіт.
Вітаю.
Може, поговоримо?
Можеш перейти на той бік кабінету? Тут мій бік.
ХІМІЧНА ЛАБОРАТОРІЯ НЕ ТУРБУВАТИ – НЕ СТОЯТИ ПІД ДВЕРИМА
Я розробила систему поділу простору, яка збільшить нашу продуктивність
без порушення кордонів одне одного.
То буде твоя частина лабораторії. А оце – моя.
Авжеж, кімната не ідеально симетрична,
тому собі я виділила на 11 кв. см менше.
Це й справедливо, зважаючи на різницю мас наших тіл.
Елізабет, я не розумію. Що аж такого поганого я зробив?
Так просто охайніше.
Це через гігієну? Білизни ти більше не побачиш.
І обіцяю більше не їсти крекери в лабораторії.
Хоч би що сталось, я точно зможу це виправити.
Д-ре Еванс, я зайнята.
Ми можемо поговорити про це пізніше?
Авжеж.
Може, мені...
Може, я піду?
Щоб ти побула тут сама.
Добре.
24 ГОДИНИ – 36 ГОДИН 48 ГОДИН – 60 ГОДИН
Не їж цього! Тобі буде зле.
Зачекай. Я зараз.
І я рада познайомитися.
Ну, щасти тобі.
Готові виділити з полуниці ДНК?
Починаємо.
- Оце й усе? - Привіт.
«Оце й усе?»
Перед тобою інструкція до життя.
Схоже на козюльку.
Ох.
Можна подивитися телевізор?
Дякую, що посидів з ними.
Я старався.
А комісія з питань автошляхів Каліфорнії
уже прислала геодезистів попри петицію.
Чи, може, якраз через неї.
Робили заміри біля церкви. Уявляєш?
Жахливо.
Я можу чимось допомогти?
Так, можеш.
У кінці місяця буде засідання міської ради.
Комітет Адамса-Вашингтона озвучить наші аргументи проти шосе.
Якби ти прийшов, показав підтримку, це мало б сильний вплив.
Авжеж. Тільки я не маю досвіду в містобудуванні.
Досвід тобі не потрібен. Він є в мене.
Мені потрібно, щоб людина з твоєю зовнішністю стояла на нашій половині
і підтримувала мене, коли я казатиму, що це проблема для громади.
Я прийду. Можеш на мене розраховувати.
Дякую.
У тебе все добре?
Так.
ПРОБАЧ. ХОЧ БИ ЩО Я ЗРОБИВ, ПРОБАЧ. – КЕЛВІН
Його нема в будівлі.
Вийдіть.
Уже третій тиждень підряд я відмовляюся від гри в гольф, щоб сидіти в кабінеті
й чекати на привида.
- Сер, я... - Келвін Еванс – зірка.
Гастінґзу потрібні зірки.
Нам потрібні нагороди й гранти, які йдуть до зірок.
Зірки не мають заміни.
Ти не зірка, Роберте.
Ти бюрократ.
Бюрократів можна заміняти.
Тому пропоную перестати грати спектакль цих щотижневих зустрічей
у цьому надзвичайно гнітючому кабінеті й призначити кінцеву дату.
Даю тобі часу до першого лютого, щоб ти привів сюди Еванса,
а він представив свою роботу на грант Ремсена.
Спізниться хоч на день – тебе буде звільнено.
Не сердься, Роберте. Я теж бюрократ.
Просто в мене костюм дорожчий.
Де Еванс?
І гадки не маю.
Ви йому небайдужа, правда ж?
Це краще в нього спитати.
У нас будуть звільнення.
Якщо він не отримає кошти від фонду Ремсена до початку року,
доведеться когось звільняти.
Наприклад, лаборантів.
Секретарок. Усіх допоміжних працівниць буде звільнено в першу чергу.
А чоловікам треба дбати про сім'ї.
Ось про що доводиться думати
у ситуації, в якій я опинився.
Д-ре Донатті, це погроза?
Коли я їх звільнятиму, то скажу правду.
Що винна дівчина, яка відволікала Келвіна Еванса.
Келвіне.
Келвіне!
Келвіне.
- Що? - Учора в лабораторію заходив Донатті.
І що?
Він звільнятиме людей, якщо ти не отримаєш грант.
Ще більше тиску. Прекрасно.
Прекрасно.
Знаєш, що я зробив, отримавши цей грант два роки тому?
Знаєш?
Нічого.
Я щодня йду в лабораторію і зачиняю двері, щоб ніхто не бачив,
що я ні чорта не досяг.
У мене скінчились ідеї.
А потім я познайомився з тобою...
І в тебе їх так багато.
Я ніби знов міг дихати.
Ми щось створювали.
А потім ти просто...
Ти нічого не пояснила. І просто...
Я не хотіла тебе образити.
Але є... Мені важко про це говорити. Я...
Мені треба, щоб двері були відчинені, бо я хочу знати, що зможу вийти.
Ясно.
Якщо треба, я можу їх не зачиняти.
Мені сумно працювати без тебе.
Мені без тебе теж.
Та тільки...
Важко вірити, що ці партнерські стосунки не зіпсуються.
Може, й зіпсуються.
Важко сказати точно.
Ясно.
Тоді до понеділка.
Елізабет. Як звуть твого собаку?
Шість Тридцять.
Чудове ім'я. Мабуть, на честь вуглецю й цинку?
Ні. Це час, коли він будить мене вранці. Мов годинник.
А можна ще питання?
На майбутнє: питати, чи можна спитати, неефективно. Але так.
Не хочеш навчитися веслувати?
На цій штуці? Ні. Ні, дякую.
Ні. Ні, я мав на увазі на воді.
На воді спокійно, мальовничо. І, до речі, про ефективність.
Нема нічого точніше прорахованого чи більш наукового, ніж веслування.
Навіть найлегший нахил голови змінює курс човна.
Я навіть і не мріятиму
знайти більш здібну до цього спорту людину, ніж ти.
І це допоможе нам навчитися працювати в команді.
Не забувай вдихати й розслаблятися. Розумієш?
І не квапся під час проводки.
- Ти спішиш. - Спішу?
Що? Ти ж казав, що це повільно.
- Відключи голову. - Неможливо.
Хай весла ввійдуть у воду.
- Ти чудово справляєшся. - Келвін Еванс, я цілком
- і повністю безнадійна... - Стоп, ні!
Елізабет. Елізабет!
Він казав: «Буде спокійно». Він казав: «Буде мальовничо».
Чому ти не сказала, що не вмієш плавати?
Ти ж казав, що ми будемо в човні.
Човен не вимагає вміння плавати – так я раніше це розуміла.
В ідеалі – так.
Дякую, що не дав мені загинути.
- Тобто що галантно врятував тобі життя? - Будь ласка. Не перегинай.
Тут і справді мальовничо. З цим не сперечатимуся.
Елізабет, думаю, в нас буде проблема.
І я не впевнений, що в неї є вирішення.
У мене виникають почуття до тебе.
Глибокі почуття.
Це несправедливо до тебе як до вченого.
Ти заслуговуєш на професійне ставлення, на повагу.
Тому, можливо, ти права.
Можливо, краще нам працювати окремо.
Так я не зазнаватиму впливу твоїх феромонів, і...
Правильно.
І що тепер?
Продовжуємо.
Але ж ми це повторимо, так? Я про поцілунки.
Так. Такий ризик є завжди.
Як бачите,
запропонований нами маршрут – економічно найвигідніший,
а ще він оживить кілька занапащених районів на своєму шляху.
ВРЯТУЙТЕ НАС ВІД ШОСЕ
Ми впевнені, що це шосе стане яскравим зразком геоурбаністики.
Дякую, містере Дженкінс.
А тепер послухаємо представницю комітету Адамса-Вашингтона.
Добрий день. Я Гарріет Слоан,
працюю помічницею юриста Юджина Голліса й пишаюся, що живу в Шуґар-Гілл.
Я засновниця цього комітету.
Аргументуючи свою пропозицію, ви дев'ять разів сказали «занапащений»
про район Шуґар-Гілл.
Не впевнена, що я розумію значення цього слова.
Похмурий, безрадісний, непривітний.
Дати вам визначення й цих слів?
Дякую. Не треба.
Я питаю лише тому, що збита з пантелику.
У мене двоє дітей: Лінда і Джуніор –
вони люблять продавати лимонад на Берклі-сквер.
Дюк Еллінґтон і його близька подруга Гетті Макденіел
збирають у своїх маєтках гостей на вечори.
Мій чоловік, який зараз на службі нашої країни в Кореї, –
перший темношкірий головний хірург.
Один з моїх сусідів претендує на Нобелівську премію з хімії.
Тому, коли ви кажете «занапащений»,
я не розумію.
Коли ви плануєте прокласти шосе через наш переважно темношкірий район
і два інших райони темношкірих, на великій відстані від нашого,
лише на підставі того, що вони «занапащені»,
я не бачу іншого виходу, крім як засумніватись у значенні цього слова.
Я спробувала додати ФРПФ і АТФ різних концентрацій,
але результати завжди ті самі.
Може, розчин занадто кислий?
Занадто лужний?
Я щиро ображена.
Хто я, по-твоєму? Якась нетяма?
Ні, це точно не про тебе.
Треба зробити перерву.
Перерву? Ми ще нічого не досягли.
Саме тому й потрібна перерва.
Елізабет, ти розумніша за мене,
але в мене є те, чого ти не маєш.
Y-хромосома?
Так. А ще в мене джазовий склад розуму.
Я знаю, коли треба зручно сісти, не спішити, дати ідеям...
- Блукати. - ...повести мене, куди їм заманеться.
Без напрямку й мети?
До найвищої мети.
І яка вона?
Щось добре.
Ну, ходімо звідси.
Підемо займатися чимось важливішим.
Усе добре. Я поруч.
Думаю, проблема в тому, що залишки мого пірнального рефлексу
пригнічує мій рефлекс паралічу при страху,
тому мені треба знайти спосіб перехитрити цей рефлекс.
Можливо.
Думаю, тобі треба навчитися пускати бульки.
Спробуємо отак.
Тримайся руками за стінку, опусти обличчя у воду
і пускай бульки.
Можна навіть не занурювати голову повністю. Лише обличчя, отак.
Ти зможеш.
Як же безглуздо, що я так нервуюся.
Я поруч.
Я передумала.
Ну, добре.
А якщо цілуватися?
А як це допоможе?
Якщо твій рот буде зайнятий мною, коли ми пірнаємо, думаю...
Думаю, все вдасться. Просто повір мені.
- Давай. - Упевнена?
Так, цілуй, поки я не почала думати.
Ну як?
Не впевнена. Спробуймо ще раз.
Що пишеш?
Просто розмірковую. Я ще не готовий ділитися.
Натякни.
Ти мене звабила, а потім обдурила.
«Багаторазовий гідроліз АТФ після розщеплення з виділенням АДФ»?
Я просто з цим граюся.
Я отримую АМФ, але застряг. Це неможливо.
У результаті гідролізу молекули вивільняють неорганічний пірофосфат.
Ти мене зараз дуже приваблюєш.
А ще енергію, виділену під час реакції, і додатковий фосфоровмісний іон.
Ось і все, Келвіне.
О боже. Іди сюди.
Ідіть, віряни
Радісні й блаженні
Ідіть
Ідіть у Вифлеєм
Ідіть і подивіться на нього
Ти їдеш на Різдво додому?
Ти про що?
Я припускаю, що в тебе є сім'я, з якою ти святкуватимеш.
Нема. А в тебе?
У цьому році не хочеться святкувати.
На Різдво я хочу лише продовжувати роботу.
Це дивно, Елізабет.
Чому?
Я почуваюся точно так само.
А ти що скажеш?
Келвіне, вимкни музику.
Ану ще раз. Ого.
- Ого-го. - Ми змогли?
- Ох, ну й ну. - Ми змогли.
Можна й відсвяткувати.
Треба відсвяткувати.
Ходімо зі мною.
Номер вісім, чортяка ти такий.
Отак треба танцювати.
Здається, це перше Різдво, яке я не ненавиджу.
Не дуже любиш свята?
Вони нагадують мені про те, про що я не хочу пам'ятати.
І мені.
І про що, наприклад?
Про те, що всі мої рідні вмерли.
Що я сам у цьому світі. Типові святкові спогади.
Мені жаль.
А в тебе що?
З родиною? Брат умер, коли я була мала.
А батьки?
Я не спілкуюся з ними з 17 років. Це було моє рішення.
- Отакі радісні святкові спогади. - Дуже радісні.
Ми геть не вміємо святкувати Різдво.
Різдво – це вигадка.
Точно. Різдво – це вигадка.
Я й забув.
Тоді, мабуть, і подарунки зайві.
Я такого не казала.
Я не мала на увазі... Необов'язково. Що ти мені купив?
Будь через дві з половиною години в кафетерії.
Добре.
У мене якраз є арабінозо-5-фосфат, який я хотіла очистити на цьому тижні...
Прекрасно. Що ж.
Дві з половиною години.
Ти для мене куховарив?
Не обіцяю, що це так смачно, як у тебе.
Але... я робив тестову партію, і вона була їстівна.
Відкритий вогонь – джерело небезпеки.
Це ти ще курку не куштувала.
Як дивно. Я...
Так.
Занадто далеко? Так.
Знаєш, це не... Тобто...
Смачно просмажив. Добре.
Добре?
Не добре. А «добре просмажив».
Смачно.
Твій подарунок.
Шість Тридцять може бігати з тобою.
Бо я цього з тобою нізащо не робитиму.
Ідеальний дарунок.
У мене ще дещо.
Це дрібничка, але...
Думаю, тобі варто переїхати до мене.
Може, ти скажеш, що ще зарано.
Але ми весь час проводимо разом, і в мене забагато місця для одного.
Нелогічно, що ми їздимо туди й назад
і туди й назад, і...
Та й Шість Тридцять це дуже заплутує.
Так. Шість Тридцять це надзвичайно заплутує.
Я платитиму частку за оренду.
Будинок мій. За нього повністю сплачено.
Ні-ні. Я якось допомагатиму.
Вечеря чотири рази на тиждень.
Три вечері та один обід.
Домовилися.
Ну, дай скуштую.
Здається, ніби чогось бракує.
Так, бракує багато чого.
Але це прекрасний початок.
Дякую.
Добре, кажи. Чого бракує?
Бери блокнот і олівець.
Гарріет. Вибач, він ще не звик до повідка.
Я все хочу з тобою поговорити. У мене чудові новини.
От чорт. Засідання. Вибач. Це все наше з Елізабет дослідження.
Ну, розумієш, я... До речі, в нас через кілька годин презентація.
Нічого страшного. Я бачу, що в тебе повно справ.
Як усе пройшло?
А ти як думаєш?
- Давай я тобі допоможу. - Я впораюся. Дякую.
Удачі з презентацією.
Відштовхуючись від роботи Полінга,
моя гіпотеза підтверджує уявлення... Вибачте.
Моя гіпотеза,
яку підтверджує уявлення, що білки складаються з амінокислот...
Вибачте, ланцюгів... складаються з ланцюгів,
цілих ланцюгів амінокислот.
Це дуже вражає.
Готова?
Уже давно.
Добрий день.
Д-ре Еванс, сьогодні ми розглянули багато ґрунтовних досліджень.
І нам кортить почути, що ж так довго тримало вас за зачиненими дверима.
Дякую, д-ре Донатті.
Але оскільки провідний автор – Елізабет, вона й проведе презентацію.
Ми з д-ром Евансом вивчаємо синтез нуклеотидів de novo,
щоб краще зрозуміти ранню біохімічну еволюцію та абіогенез.
На відміну від аміногрупи,
ми починаємо з вихідного положення, що ДНК,
а не білок – це основа основ життя.
Успішно ізолювавши ФРПФ,
ми використали його для синтезу монофосфату уридину
та монофосфату інозину для піримідинів і пуринів відповідно.
Вибачте, ви кажете, що можете створювати з нуля нуклеотиди?
Саме це я й кажу, д-ре Прайс.
Навіть якби ви змогли синтезувати нуклеотиди,
у Гастінґзі дотримуються думки, що зрештою ДНК – це глухий кут.
Протокол, який ви розробили з д-ром Евансом,
скоріше за все – ефектний фокус.
Незалежно від того, вважаєте ви білки чи ДНК основною життя,
цей механізм синтезу був досі невідомий.
Дільс і Альдер узяли Нобелівську премію за дієновий синтез.
Міс Зотт.
Міс? Хіба вона не доктор?
Вона лаборант.
Саме її дослідження стало основою для цієї заявки.
Д-ре Еванс, у нашого інституту є репутація.
Ця репутація з'явилася завдяки висококласній роботі, яку проводять
такі висококласні вчені, як ви.
А не завдяки хибним теоріям симпатичної лаборантки,
яка відволікає вас від справжньої роботи.
Ця робота – справжнє відкриття, сер.
Сер, лаборант відсунула хіміка на другий план?
Гастінґз стане посміховиськом для всієї наукової спільноти.
Краще я закрию інститут.
У вас є ще хіміки, що представлятимуть заявку на грант Ремсена, чи це вже все?
Це все.
- Їдьмо додому. - Ми приберемо моє ім'я з авторів.
Ні, не приберемо.
Елізабет.
Ми не завершимо дослідження
без гранту й не отримаємо грант, якщо не подамо заявку.
- Робота важливіша. - Я тебе захищав.
Келвіне, ти повинен зрозуміти.
Якщо я сама не стоятиму на ногах, то я ніхто.
Ти теж повинна зрозуміти. Ти найцінніше, що я маю в житті.
Не тому, що ти гарна, не тому, що розумна,
а тому, що кохаєш мене, а я кохаю тебе.
Можеш спробувати заперечити, але я тобі не повірю.
Іноді, коли атоми
зіштовхуються, все відбувається миттєво й невідворотно.
Це основи хімії.
Я не заперечую.
Дякую.
Подамося самі, без Гастінґза.
А так можна?
Ніколи не чув, щоб хтось пробував.
З тобою мені не буває погано.
Дякую?
Та ні, просто...
Майже все життя я жив з якоюсь
незбагненною панікою в глибині душі.
А коли ми разом, вона стихає.
Ти – ніби ліки, які я хочу приймати вічно.
Якщо під «вічно» ти маєш на увазі традиційну модель,
я скажу прямо, щоб не було непорозумінь.
Я не хочу одружуватись і не хочу дітей.
Так, авжеж. Не прямо зараз, але ж згодом.
З тебе вийшла б чудова...
Келвіне, в тебе може бути хоч шестеро, хоч семеро дітей,
і вони ніяк не вплинуть ні на твоє життя, ні на роботу.
А жінці доводиться вибирати.
Чи хоче вона мати дітей, чи хоче займатися ще чимось, крім них?
Я прийняла рішення і не передумаю.
І якщо через це між нами все скінчиться,
я зрозумію.
Дякую, що сказала.
Тепер я знаю.
Що знаєш?
Що тобі треба.
Якщо ти будеш зі мною і будеш щаслива, то мені цього достатньо.
Про таке я навіть і не мріяв. І це абсолютно...
Що?
Не знаю. Я...
Наука намагається визначити закони, які керують нашим усесвітом.
Скласти рівняння, які пояснять наше минуле й передбачать майбутнє.
Але я починаю замислюватися над тим, чи не забули ми про ключову змінну.
Тільки не кажи, що це Бог.
Несподіванка.
Несподіванка?
Що як життя неодмінно непередбачуване?
Може, якраз це насамперед і робить його можливим.
То ось як ти пояснюєш абіогенез? Початок життя?
Несподіванка.
- Думаєш, за таке нам дадуть грант? - Ну все. Усе.
Послухайте. Один з найрозумніших учених і його революційна теорія:
сюрприз – ми не можемо нічого передбачити.
Ну, ми йдемо на пробіжку.
Мені треба подумати про гідроліз ензимів.
Це глухий кут.
Хто знає.
Ми вже близько.
Дуже близько.
Так, ідемо. Хороший песик.
Ну, побігли. Давай.
Усе, біжимо. Отак.
Так. Так, мій хороший.
Перестань. Шість Тридцять, не треба. Іди сюди. Ходімо.
- Так. - Він не ворушиться!
- Допоможіть мені. - Покличте когось!
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька