Hop!
Nevybavím si svoje narození.
Ani svoje rodiče.
Ani jak jsem skončil na místě,
kam jsem zjevně vůbec nepatřil.
První, co si z života vybavuju, je strach.
No tak! Pojď!
Měl jsem být statečný.
Měl jsem chránit.
Měl jsem jednat, ale nedokázal jsem se ani pohnout.
No tak, jen pojď.
Byl jsem zbabělec. A nenáviděl jsem se za to.
- A pak... - Máš hlad?
...jsem potkal ji.
Počkej tady.
Poprvé jsem poznal jiné pocity než strach.
Pocit bezpečí.
A taky lásku.
A láska má moc proměňovat.
Ji jsem chránit dokázal. A jeho taky.
Byl to můj úděl.
Ale zmýlil jsem se.
Jeho jsem neochránil.
A v tu chvíli
moje pochybnosti o sobě samém a ty nejhorší obavy...
Všechny se naplnily.
AUTORKA PŘEDLOHY BONNIE GARMUS
LEKCE CHEMIE
POHŘEBNICTVÍ MOORE A SYNOVÉ
Personální oddělení...
Ano, správně.
Cože?
Proboha. Kdy?
I když vám váš plán nevychází,
Bůh pro vás může mít nějaký svůj.
Josefa zradili bratři.
Prodali ho do otroctví, ale Bůh měl plán.
Ano, to měl.
David byl pouhý pastýř.
- Mami, ma... - Ale Bůh s ním měl plán.
Kde je pan Evans teď?
V pohřebnictví.
Já myslel, že pod zemí.
Leží v pohřebnictví, než ho v úterý pohřbíme.
Kde je jeho duše?
Ta odešla do nebe a je s Bohem.
A tělo ne?
To je pod zemí.
Poslouchejme kázání, ano?
- ...věřte, že má plán. - Ano.
On nás přivede do své spravedlnosti.
Ano, určitě.
- Amen. - Amen.
Odteď se za něj večer budu modlit.
To je od tebe moc hezké.
...o způsobech starých přemýšlím.
A o tom, kdo korunu hvězdnou získá.
Pane můj, ukaž mi směr.
Ó, sestry, vyjděme.
Na cestu se vydejme.
Hned přijdu.
Ó, sestry, vyjděme.
K řece pojďme rozjímat.
Cestou k řece, kde se pomodlím,
o způsobech starých přemýšlím.
A o tom, kdo šat a korunu získá.
Pane můj, ukaž mi směr.
Ó, bratři, vyjděme.
Na cestu se vydejme.
Ó, bratři, vyjděme.
K řece pojďme rozjímat.
Cestou k řece, kde se pomodlím,
o způsobech starých přemýšlím.
A o tom, kdo korunu hvězdnou získá.
Pane můj, ukaž mi směr.
Slečno?
Ralph Bailey, píšu pro Timesy o Calvinu Evansovi.
Rád bych vám položil pár otázek. Předpokládám, že jste z rodiny.
Ne.
První dvě řady bývají pro příbuzné, tak jsem myslel...
Povíte mi, jak jste ho tedy znala?
Nebo nějakou historku? Znala jste ho dlouho?
Ne.
Ne, vy...
Ne, neznala jsem ho dlouho. Ne dost dlouho.
No, rád bych o něm něco zjistil.
Leccos už jsem se doslechl.
Jeden oslovený o něm řekl, že měl své chvilky,
a jiný ho dokonce nazval...
Teď jen cituji. Prý to občas byl vážně hňup.
Kdo ho znal, ví, že to je naprostá lež.
Vždyť jste ho moc neznala.
- Řekla jsem, že ne dost dlouho. - Jak říkám, moc dlouho jste ho neznala.
Počkat, tady asi psa mít nesmíte. Viděl jsem cestou zákaz.
Upřímnou soustrast.
Všechno má svůj čas. Je čas pro zrození i čas pro umírání.
Calvin Evans byl báječný člověk a oddaný chemik.
A nikdy nezkazil žádnou legraci.
Calvin Evans už neměl žádné příbuzné.
Sice nevíme, co s námi Bůh má za plány,
ale musíme věřit, že náš zesnulý je a vždycky bude jedním z Božích dětí.
Když teď vy, jeho milovaní a blízcí, truchlíte nad touto ztrátou,
hledejte útěchu v sobě navzájem a v Calvinově dobrotě.
Na řadu dní se odmlčela.
Nesahala na mě. Sotva se na mě podívala.
Doufal jsem, že časem zapomene, že to byla moje vina, ale jak by mohla?
Zklamání se umějí vrýt do paměti opravdu nesmazatelně.
- Pozval tě někam? - Nechci o tom mluvit.
Podívej, kdo jde. Nezírej, Bertho.
Nechápu, že přišla. Ještě ani nevychladl.
Znal jsem jeho vůně.
Jak voněl mokrý. Jak voněl po příchodu zvenku.
Jak voněl po běhu.
Ale tady jsem necítil vůbec nic.
V pořádku.
Elizabeth, co vy tady?
Kde jsou moje věci? A Calvinovy?
Na návrat je moc brzy. Potřebujete odpočívat.
Potřebuju práci, své poznámky a výzkum.
S Calvinem jsme už bl...
Byli jsme blízko přihlášce na Remsena. Teď nemůžu přestat.
Všechno je ve skladišti.
Dobře, mám vyplnit formulář?
Práce doktora Evanse patří Hastingsu.
Ale to byla naše práce. Byli jsme blízko.
Nemůžu mimo pracovní dobu někde pokračovat?
Je mi líto, zkrátka... Taková jsou pravidla.
A jeho osobní věci? Desky, oblečení nebo laboratorní plášť?
Vím, jak... no, neobvyklý vztah jste spolu měli.
Ale musíme vydržet.
Musíme počkat, jestli třeba bratr nebo jiný příbuzný
nebude o ty věci mít zájem.
Je mi to líto. Jestli je vám do pláče...
Není.
Chci pracovat. Potřebuju to, Fran. Prosím.
Bez chemika, který by potřeboval asistenci...
Trápí vás finance. Zamyslím se.
Možná něco v administrativě, ale Evansův pes...
Pokud přijdete bez něj, něco vám najdu.
Díky.
Její ranní odchody mě děsily.
Co když už se nevrátí?
Žrádlo tady máš. Dostaneš ho přesně v 15:30.
Zapnu ti televizi.
Animovaný pořad bych jindy nezvolila, ale momentálně je lepší než zprávy.
Vzadu nezavřu.
Ale taky to byla úleva, protože jsem nemusel čelit svému selhání.
Přestože písmeno A ve slově „gray“
je v zápisu americké angličtiny běžnější,
vaše nápověda pro řádek 14 ve znění „název čaje“ je chybná.
Název tohoto čaje musíme psát s E, jelikož se jmenuje po Charlesi Greyovi.
Máte to všechno?
Ano a je to strhující.
Mladá dámo, zkoušíte tady chytračit?
Rozhodně ne.
Vím, že načasování je hrozné, když se doktor Evans chystal hlásit
o jeden z našich grantů,
ale snad chápete,
že Remsenova nadace musí svoje prostředky investovat jinam.
Pochopitelně.
Ale právě o tom jsem chtěl mluvit.
Posledních pár dní bylo náročných, protože...
Calvin byl můj drahý přítel a spolupracovník.
To jsem netušil.
Proto mě napadlo...
A vím, že je to s velkým otazníkem.
Rád bych pokračoval v Evansově práci.
A to nejen kvůli němu,
ale abych zodpověděl ty velké otázky, s nimiž už celé roky zápolíme.
Navrhnu to představenstvu.
Něco pro vás mám.
Co prosím?
Otevřete to.
Dobře.
Já... To je...
No tedy, nukleotidový výzkum Zottové a Evanse.
Ne, Boryweitzi.
Nukleotidový výzkum Hastingsu.
A rád bych, abyste reprodukoval výsledky.
Rád bych vám vyhověl. Opravdu ano, jen... Zkrátka...
Nemůžu si připsat zásluhy za něco, co jsem nedokázal.
Tak to dokažte. Spolu se mnou.
Jestli je ten výzkum tak přelomový, jak Evans tvrdil,
tak ho spolu reprodukujme, krok za krokem, a pak bude náš.
A slečna Zottová?
Jestli na to nemáte, najdu si někoho jiného.
Asi by byla škoda nechat Calvinovu práci přijít nazmar.
MENSTRUACE ZAČÁTEK – KONEC
LEDEN
URČOVÁNÍ TĚHOTENSTVÍ ZA POMOCI OVULACE OBOJŽIVELNÍKŮ
Promiňte.
Já myslela, že mě očekáváte.
Doktor Donatti chtěl vzorky pro farmakologickou laboratoř.
Jistě. Mně nikdo nic neřekne.
Vemte si je.
PRÁVĚ PROBÍHÁ ÚKLID
KONTROLNÍ – EXPERIMENTÁLNÍ
Věděl jsem o dítěti jako první.
Tak jako už dlouho dopředu vím, že přijde déšť.
A napadlo mě, že by to pro nás mohl být nový začátek.
Obnova.
Dobrý den. Co si přejete?
Všechno v pořádku? Klepala jsem.
Stavím průmyslovou laboratoř.
Takže teď se to nehodí?
Co se nehodí?
Tento článek v LA Times vykresluje Calvina jako zrůdu.
„Dokonce i ta jediná osoba v řadě pro příbuzné řekla,
že ho moc dobře neznala.“
- Hrozné. To bych nikdy neřekla. - Přesně, je to nezodpovědná novinařina.
Můžeme si stěžovat.
Calvin se o svou pověst nestaral.
Tohle jsou dějiny.
Co je psáno, to je dáno.
Oslovím redakci. Možná si přijdu pro podpis prohlášení.
Asi nebude třeba, ale dám vědět.
Promiňte, kdo jste?
Harriet Sloanová.
Bydlím naproti. Byli jsme s Calvinem přátelé.
Omlouvám se. Nejsem ve své kůži.
- Dobrou noc. - Vám taky.
Zažehla ve mně jiskra. Trávil jsem celé dny u okna na stráži.
Dostal jsem další šanci chránit svou rodinu.
A nehodlal jsem znovu zklamat. Nemohl jsem.
Obědy se v této místnosti začaly podávat až v roce 1934.
A teplé varianty začali nabízet až v roce 1939.
V pondělí bývalo hovězí po irsku. V úterý kuřecí vývar s knedlíčky.
Nebo byl ve středu? Určitě si vzpomenu.
- Ne, počkat. Nebylo to... - Omluvte mě.
- Takže... - Boryweitzi, měl byste chvilku?
Jistě.
Elizabeth, mrzí mě, že jsem to neřekl už na pohřbu.
Máte mou upřímnou soustrast.
- Vím, že jste si byli blízcí. - Díky. Pořád se vídáte s Laurel?
Vy to víte?
Všichni to vědí.
Donatti nám všechno sebral.
Náš výzkum.
Calvinovy osobní věci.
A vím, že Laurel dělá ve skladišti.
Nemohl byste ji požádat, aby mi něco vrátila? Cokoli.
Zkusím to, ano.
Díky, Alfrede.
Ne, v úterý bývalo hovězí na smetaně.
Kuřecí vývar s knedlíčky byl ve středu a v pátek bývala příšerná treska.
LA Times.
Pardon, že to tak trvá.
Dnešek mi připadá spíš jako dva týdny. Tak.
- Promiňte, paní... - Sloanová.
Paní Sloanová, jistě. Ano, mám tu váš dopis.
Čtenářské tipy milujeme. Co jste to měla?
Zemětřesení ve zlomu White Wolf?
Vlastně jsem tady kvůli vašemu článku o Calvinu Evansovi.
Ten se povedl, že? Co mi uniklo? Zřejmě to byl podivín.
Nebyl podivín. Byl to geniální muž. Dobrý člověk.
Dopustil jste se nepřesností.
Váš popis byl pomlouvačný a špatný. Je to špatně.
Co přesně je v něm špatně?
Pokud jde o konkrétní údaje, tak...
Jde o premisu, celý medailon.
„Evans byl sice uznávaným vědcem,
ale také to byl známý samotář.
Ke kolegům byl chladný a šetřil úsměvy.“
Řekli o něm: „Byl tak geniální jako nudný. Brilantní mysl, ale taky protivná.“
Tomu říkáte novinařina?
Calvin byl nejvřelejší osoba, co znám.
Srdce měl ještě větší než mozek.
To by tam mělo stát.
- To o něm řekli... - Anonymové.
- Kolegové. - Chci vidět přepisy.
Jak je libo.
Podívejte, mrzí mě to. Opravdu.
Ale kontroverze a peprnosti, to prodává. Nechci přijít o práci.
Jak jsem řekl, mám toho dnes hodně.
Takže pokud pro mě nemáte tip, musím se vrátit k práci.
- Dobrý večer. - Začal jste beze mě.
Ne, jistěže ne. Jen to chystám.
Ale jsem trochu zmatený.
- Jistě. - Začneme tady.
Pomalu, pomalu, pomalu.
Tady, tady.
Přidal jste uhličitan stříbrný?
Já myslel, že vy.
Je to správně?
- Něco jsme asi vynechali. - Nepovídejte.
Promiňte, ale troufám si předpokládat, že tato komise se řídí
ústavou Spojených států amerických.
Dobře, na tom se všichni shodneme.
Já se jí řídím taky.
A předpokládám, že se řídíte i všemi jejími dodatky.
Včetně čtrnáctého dodatku, který...
Který zaručuje všem lidem...
stejnou zákonnou ochranu.
Takže... A teď se to poněkud komplikuje.
Proč má Beverlyhillská asociace vlastníků
tedy jiná práva než já a mí sousedé,
kdykoli přijde na stavbu této dálnice?
Pokud tedy všichni máme mít stejná. Můžete nám to někdo objasnit?
Ne? Tak budu pokračovat.
Tato dálnice, kterou chcete postavit, a obrátit tak naše čtvrtě v prach...
Zdravím. Za tohle musím Laurel vzít na večeři.
Prosím, jen dál.
Mockrát díky.
Není zač.
Ale... Elizabeth, prohledali jsme s Laurel celý sklad,
a váš výzkum jsme nenašli.
Možná ho omylem někam založili nebo vyhodili.
Zkrátka... Nikde jsem ho nezahlédl.
Je mi to líto.
To nic.
- Ať vám chutná. - Díky.
C. EVANS OSOBNÍ VĚCI
Šlo o drobnost, ale provázela ji spousta vzpomínek na něj.
Na nás.
Celou dobu byl tady. Tak proč ho sbalili a odvezli?
HARRIET, PŘÍŠTĚ PŘIJDU. C
Mami!
Ať toho nechá!
Juniore, polož ten šíp.
- Vzala mi luk! - To teda ne!
Mami!
- Nebij mě! - Vrať mi ho!
Nerada ruším, ale chci vám tohle dát.
Nebo spíš Calvin chtěl.
- Nejsem! - Jsi!
To je moje židle!
- Chcete jít dál? - Ne, není třeba.
Mami!
Minutku. U večeře se uklidní.
Pojďte, jen dál.
- Večeře! - Nech mě!
Ty mě nech!
On na mě sahá!
Po našem posledním rozhovoru jsem se na něj zlobila.
A pořád se zlobím, takže...
teď se za to zlobím i na sebe.
Máte ráda jazz?
Začínám mít.
Když se Calvin přistěhoval, viděla jsem dodávku, jeho ne.
A šla jsem k němu s koláčem na přivítanou
a z domu burácel Charlie Parker.
Tak si říkám: „Tahle rodina má vkus.“
Představte si to překvapení, když mi otevřel jediný běloch v okolí.
Viděla jste ho tančit?
Jednou jsem ho viděla oknem a pak jsem si z něj pořád utahovala a...
Jo. Jo.
- Prostě... Plakala jsem smíchy. - Dával do toho ramena. A hlavu.
Bože.
Vysvětlíte mi, k čemu člověk potřebuje průmyslovou laboratoř doma v kuchyni?
Musím dokončit náš výzkum.
Jsem...
Jsem časovaná bomba.
Jste těhotná.
- Nezvládnu to. - Ale ano.
Nezvládnu.
Nikdo tomu zprvu nevěří. Ale pak se přizpůsobí.
Zdá se vám to nemožné, a stejně to dokážete.
To je úděl matky.
Masonova ordinace.
Slečno Zottová, rád vás konečně poznávám.
Prosím, jen Elizabeth.
Máte mou nejhlubší soustrast.
Evans byl dobrý člověk. Dobrý člověk i veslař.
Přijďte si s námi zaveslovat, až to půjde.
V tomto stavu nejspíš těžko.
- Vesluji na trenažeru. - Bože dobrý!
- To je špatně? Calvin ho sestrojil. - Jistě, to mě nepřekvapuje, ale...
Nevím o nikom, kdo by na něj sedal dobrovolně.
Jak daleko veslujete?
Asi 10 000 metrů denně.
Vždy jsem tušil, že těhotenství zvyšuje toleranci k utrpení.
To pomůže s přípravou na porod.
No, všechno vypadá dobře.
Ale proč za mnou proboha jdete až teď, v posledním trimestru?
No...
Tak trochu jsem doufala, že se to prostě vyřeší samo.
Slečno Zottová, máte někoho, kdo vám bude oporou?
Přítelkyni nebo příbuznou? Matku?
Kohokoli?
Mám psa.
Pes může být dobrý společník.
A sousedku, s kterou se trochu znám.
Psa, sotva známou sousedku a veslovací trenažer.
Výborně.
Jakmile toho budete schopná, chci vás vidět v loděnici.
Nejspíš to chvíli potrvá. Řekněme rok.
Hledám do veslice druhého a vy se mi zdáte vhodná.
Do té doby se snažte odpočívat a pořádně spát.
Brzy se spánek bude zdát jako vzdálená vzpomínka.
LELAND MASON LODĚNICE, ZA ROK
Propouštíte mě. Z jakého důvodu?
To myslím tušíte.
Vůbec ne.
Čekáte dítě.
Ano, jsem těhotná. Správně.
Pane Astore, zpomalila jsem za poslední měsíc v psaní?
No, to ne.
Tohle není nakažlivé, nejde o choleru. Těhotenství ode mě nikdo nechytí.
Moc dobře víte, že těhotné ženy v práci nepokračují.
A jste nejen těhotná, ale i neprovdaná, což je ostudné.
Těhotenství je přirozená věc. Tak přicházejí na svět všichni lidé.
Vysvětluje mi, co je to těhotenství?
- Kdo si myslíte, že jste? - Žena.
Oplozená zygota je z poloviny vajíčko a z poloviny spermie.
Vyhodili byste za to i muže? Bylo by to spravedlivé, ne?
Kterého tím myslíte? Evanse?
Kteréhokoli. Pokud svobodná žena otěhotní, nese otec dítěte odpovědnost?
A dostane proto taky vyhazov?
- Vyhodil byste Calvina? - Jistěže ne.
Pak nemáte důvod mě vyhodit.
Ale mám. Vy jste žena. Vy jste se nechala zbouchnout.
Máme pravidla, slečno Zottová.
Na tohle ne. V celém pracovním řádu ani čárka.
- Jde o nepsané pravidlo. - A tudíž není smluvně vymahatelné.
Evans by se za vás teď opravdu styděl.
Ne. Ne, nestyděl.
Elizabeth.
Ahoj, zrovna jdu k vám.
Chtěla jsem si vypůjčit sekeru.
- To myslíš vážně? - Ano.
- Palice neposkytuje dost možností. - Já sekeru nemám.
Dobře. Dobrou noc.
Zrovna jsem chtěla jít k tobě.
Ten reportér napsal nový článek.
„Členové výboru se viditelně kroutili,
když Harriet Sloanová...“ Tedy já.
„...připomněla sálu základy ústavního práva.“
Kvůli mně se kroutili.
Určitě mě budeš mít za blázna,
ale mám pocit, že Calvin mi s tím pomohl.
- Jak to myslíš? - Žádala jsem v Timesech,
aby napsali nový článek, ale ten reportér odmítl.
Tak už to v novinách chodí.
Ale kdybych tam nešla, nikdy by nepřišel na schůzi výboru
a v Timesech by nenapsali o rasistech, co předstírají, že dálnice u mě na dvoře
prospěje mé komunitě.
A jak s tím pomohl Calvin?
Nevím, prostě...
Cítila jsem, že je v tom sále taky.
Dobrou noc.
Elizabeth.
Cokoli teď potlačuješ...
Jednou se s těmi pocity poprat musíš.
CHEMIE POTRAVIN JAMES BELL
VÝTEČNÉ VEČEŘE Z KUŘECÍHO
ÚŽASNĚ RYCHLE A SNADNO PEČENÉ KUŘE
AŤ JSEM PROVEDL COKOLI, OMLOUVÁM SE. CALVIN
Co říct tomu, kdo o vše přišel?
A pak mě to napadlo.
Co Calvin prohlásil, kdykoli už jsme nemohli.
„V tom je krása běhu,“ říkával.
„Když už si myslíš, že nemůžeš dál,
když tě nějak trápí minulost nebo nejistota z budoucnosti,
v tuto chvíli musíš jenom jediné, dávat pravou nohu před levou.
Pravá, levá, pravá.
Na nic víc myslet nemusíš.“
Pravá. Levá.
A nakonec se určitě dostanete domů.
Překlad titulků: Růžena Svobodová