Fel!
Nem emlékszem születésem napjára.
Nem emlékszem a szüleimre.
Nem emlékszem, hogy kötöttem ki ezen a helyen,
ami nyilvánvalóan nem volt nekem való.
Az első, amire emlékszem, a félelem.
Gyerünk! Csibész!
Bátornak kellett volna lennem. Védelemre képeztek ki.
Cselekednem kellett volna. ehelyett lebénultam.
Gyerünk! Támadj!
Gyáva voltam, és utáltam magam ezért.
- És aztán... - Éhes vagy, kispajtás?
...találkoztam vele.
Itt várj. Rögtön jövök.
Életemben először
mást is éreztem a félelmen kívül.
Biztonságot.
Szeretetet.
És a szeretet megváltoztatja a dolgokat.
Meg tudtam védeni őt. És őt is meg tudtam védeni.
Ez volt az életcélom.
De tévedtem.
Őt nem tudtam megvédeni.
És abban a pillanatban
minden, amit gondoltam magamról, a legrosszabb félelmeim,
mind valóra váltak.
KÉSZÜLT BONNIE GARMUS KÖNYVE ALAPJÁN
MINDEN KÉMIA
MOORE ÉS FIAI CSALÁDI TEMETKEZÉS A MAHAGÓNI KOLLEKCIÓ
Személyzeti osztály. Itt...
Igen, így van.
Tessék?
Úristen. Mikor?
Csak mert nem jókor történnek a dolgok,
attól még Istennek van terve veled.
Józsefet elárulták a testvérei,
eladták rabszolgának, de Istennek megvolt a terve.
Így van.
Dávid csak egy pásztorfiú volt...
- Mama. M... - ...de Istennek megvolt a terve.
Dr. Evans most hol van?
A ravatalozóban.
Azt hittem, a földben van.
A ravatalozóban van, kedden fogják eltemetni.
Hol van a lelke?
A lelke a mennybe ment Istenhez.
A teste miért nem?
Az a földben van.
Hallgassuk a tiszteletest, jó?
- ...hogy megvan a terve. - Igen.
Mert az igaz útra vezet minket.
Úgy van.
- Ámen. - Ámen.
Beveszem Dr. Evanst az esti imámba.
Ez szép tőled, édesem.
Tanuljuk meg a régi imát
Hogy ki hordja a mennykoronát
Uram, te taníts már
Ó, nővérek, menjünk hát
Menjünk már, jertek hát
Rögtön jövök.
Ó, nővérek, menjünk hát
A folyónál fohász vár
Énreám lent a folyónál fohász vár
Tanuljuk meg a régi imát
Hogy kire borul a szent palást
Uram, te taníts már
Ó, fivérek, menjünk hát
Menjünk már, jertek hát
Ó, fivérek, menjünk hát
A folyónál fohász vár
Énreám lent a folyónál fohász vár
Tanuljuk meg a régi imát
Hogy ki hordja a mennykoronát
Uram, te taníts már
Kisasszony?
Ralph Bailey. Cikket írok a Timesnak Calvin Evansről.
Esetleg feltehetnék néhány kérdést?
Gondolom, családtag.
Nem.
Az első két sort általában a családnak tartják fent, ezért gondoltam...
Nos, elmondaná, akkor honnan ismerte?
Volna netán egy története? Régóta ismerte?
Nem.
Nem, ön...
Nem ismertem régóta. Nem ismertem elég régóta.
Nagyon hálás lennék némi háttérért.
Hallottam róla ezt-azt.
Valaki, akivel beszéltem, azt mondta, voltak jó pillanatai,
másvalaki viszont nem átallotta azt mondani...
Csak őt idézem... hogy igazi paraszt is tudott lenni.
Bárki, aki ismerte, tudná, hogy ez nyilvánvalóan téves.
- Nem azt mondta, hogy nem ismerte jól? - Azt mondtam, nem ismertem régóta.
Ezt mondtam. Hogy nem ismerte régóta.
Várjon, szerintem ide nem lehet kutyát hozni.
Láttam a táblát befelé.
Őszinte részvétem.
Mindennek megvan a maga ideje. A születés ideje és a halál ideje.
Calvin Evans ragyogó ember volt, elhivatott kémikus,
és mindig a vigasság szíve-lelke.
Calvin Evansnek nem volt családja.
És bár nem tudhatjuk, Istennek mi a terve velünk,
bíznunk kell abban, hogy mindig is Isten gyermeke volt és lesz.
Mikor önök, a szerettei, a közössége, gyászolják tragikus elvesztését,
keressenek vigaszt egymásban és Calvin jóságában.
Napokig nem szólt hozzám.
Nem ért hozzám. Alig nézett rám.
Reméltem, hogy idővel elfelejti,
hogy az én hibám volt, de hogy felejthetné?
A hibáknak az a természete, hogy nem lehet őket elfelejteni.
- Elhívott randira? - Nem, nem akarok beszélni róla.
Nézd, ki van itt. Ne bámuld, Bertha.
Hihetetlen, hogy itt van. A tetem még ki se hűlt.
Ismertem minden egyes szagát.
Hogy milyen szaga volt, ha megázott. Milyen szaga volt, ha kint járt.
Milyen szaga volt futás után.
De itt bent nem éreztem semmit.
Rendben.
Elizabeth, hát itt van.
Hol vannak a dolgaim? Hol vannak Calvin dolgai?
Miss Zott, túl korán jött vissza. Pihennie kell.
Dolgoznom kell. Kellenek a füzeteim, a kutatásom.
Calvin és én olyan köz... Vagyis
közel voltunk a Ramsen-pályázat beadásához. Egy napot se hagyhatok ki.
Minden a raktárba került.
Jó. Ki kell töltenem valamit?
Dr. Evans munkája már a Hastingsé.
De ez a kettőnk munkája volt. Nagyon közel jártunk.
Van egy üres labor, amit használhatok munkaidőn kívül?
Sajnálom. De ez a... Ez az előírás.
És a személyes tárgyai? A lemezei, a ruhái, a laborköpenye?
Tudok a... nos, szokatlan kapcsolatról, ami maguk között volt.
De várnunk kell.
Meglátjuk, hogy talán egy testvér vagy egy vérrokon
megjelenik-e és igényt tart-e rájuk.
Sajnálom. Ha sírnia kell...
Nem kell.
Dolgozni akarok. Dolgoznom kell, Fran. Kérem.
Drágám, attól tartok, támogató kémikus nélkül...
Biztos kevés a pénz. Megnézem, mit tehetek.
Talán az adminisztráción. De Dr. Evans kutyája...
Ha vissza tud jönni a kutya nélkül, el tudom helyezni.
Köszönöm.
Mikor reggelente elment, rettegtem.
Mert mi van, ha soha nem jön vissza?
Hagyok neked kaját. Pontosan délután fél négykor lesz kész.
Bekapcsolom a tévét.
Rajzfilmet, amit általában kerülnék, de jelen körülmények között
jobb a híradónál.
A hátsó ajtó nyitva...
De meg is könnyebbültem,
mert nem kellett szembenéznem azzal, amit tettem.
Ámbátor a „gray” szó A-val
elfogadható amerikai írásmód,
a vízszintes 14, „Earl angol tea” megfejtésük mégis helytelen.
E-vel kell írni, mivel Charles Greyről kapta a nevét.
Eddig leírta?
Le én, és lebilincselő.
Ifjú hölgy, csipkelődik velem?
Határozottan nem.
Tudom, hogy szörnyű az időzítés, amikor Dr. Evans oly közel volt, hogy pályázzon
az egyik ösztöndíjunkra, de...
remélem, megérti,
hogy a Remsen Alapítványnak el kell kezdenie máshova tenni a pénzét.
Gondoltam.
De erről akartam beszélni magával.
Nehéz feldolgozni ezt az utolsó pár napot, mert
Calvin kedves barátom volt, valamint kutatótársam is.
Ezt nem tudtam.
Ezért gondoltam, talán...
És tudom, hogy ez egy nagyon nagy talán.
Szeretném folytatni Dr. Evans munkáját.
És nem csak miatta, hanem
hogy megpróbáljam megválaszolni ezeket a nagy kérdéseket, amikkel évek óta küzdünk.
Hadd tárjam a tanács elé.
Van egy ajándékom.
Hogyan, uram?
Bontsa ki.
Jól van.
Én... Ez...
Hű, ez Zott és Evans munkája a nukleotidokról.
Nem, Dr. Boryweitz.
Ez a Hastings kutatása a nukleotidokról,
és szeretném, ha reprodukálná az eredményeket.
Szeretnék segíteni, uram. Tényleg szeretnék. Én csak...
Nem mondhatom magaménak, amit nem én csináltam.
Akkor csinálja. Velem.
Nézze, ha ez a kutatás olyan úttörő, amilyennek Evans mondta,
akkor maga és én reprodukáljuk az eredményeket, és magunkévá tesszük.
És mi van Miss Zott-tal?
Nézze, ha nincs kész a feladatra, akkor találnom kell valaki mást.
Gondolom, kár lenne Calvin munkáját veszni hagyni.
MENSTRUÁCIÓS CIKLUS KEZDETE VÉGE
JANUÁR
TERHESSÉG MEGÁLLAPÍTÁSA KÉTÉLTŰ OVULÁCIÓVAL
Elnézést.
Azt hittem, számít rám.
Dr. Donatti kért néhány mintát a gyógyszertanlabornak.
Persze. Nekem senki se mond semmit.
Vigye, ami kell.
TAKARÍTÁS ALATT
KONTROLL KÍSÉRLETI
Már őelőtte tudtam, hogy jön a baba.
Úgy, ahogy jóval korábban tudom, mikor fog esni.
És gondoltam, ez egy új kezdet lehet számunkra.
Tiszta lap.
Helló. Segíthetek?
Minden rendben? Kopogtam.
Ipari méretű vegyészlabort építek.
Nem alkalmas az idő?
Mire nem alkalmas?
Ez a cikk az LA Timesban szörnyetegnek állítja be Calvint.
„A magányos egyén is, aki a családnak foglalt részen ült, azt mondta,
idézet: ’Nem ismertem jól.’ Idézet vége.”
Szörnyű. Sose mondanék ilyet.
Pontosan. Ez felelőtlen újságírás. Helyreigazítást követelhetnénk.
Calvint nem érdekelte, mit gondoltak róla.
Ez történelem.
Amit leírtak, az már dokumentum.
Beszélek a Timesszal. Talán megkérem, írjon alá egy nyilatkozatot.
Talán nem fajul ide, de értesítem, hogy ment.
Bocsánat. Ki maga?
Harriet Sloane vagyok.
A szembeszomszéd.
Calvin a barátom volt.
Bocsánat. Nem nagyon vagyok formában.
- Szép estét. - Magának is.
Valami kigyulladt bennem.
Elkezdtem őrt állni az ablaknál minden éber órámban.
Újabb esélyt kaptam, hogy vigyázzak a családomra.
És még egyszer nem hibázom el. Nem tehetem.
Csak 1934-től kezdtek itt ebédet felszolgálni.
Csak 1939-től kezdtek meleg ételt kínálni.
Ír pácolt marhát hétfőnként. Csirkét és nokedlit keddenként.
Vagy szerdánként? Csak emlékszem.
- Várjunk. Akkor volt... - Bocsánat. Elnézést, Mr. Astor.
Lássuk csak.
Boryweitz, beszélhetnék magával?
Persze.
Elizabeth, sajnálom, hogy nem tudtam elmondani a temetésen,
de fogadja őszinte részvétemet.
Közel álltak egymáshoz, tudom.
Köszönöm. Még mindig Laurellel jár?
Tudja?
Mindenki tudja.
Donatti elvette az összes holminkat.
A kutatásunkat.
Calvin személyes tárgyait. És tudom, hogy Laurel a raktárban dolgozik.
Ha meg tudná kérni, hogy megkaphatok-e valamit... Bármit.
Megpróbálom. Igen.
Köszönöm, Alfred.
Nem, tejszínes szárított marha volt keddenként,
csirke nokedlival szerdánként, és szörnyű tőkehal pénteken.
LA Times.
Bocs, hogy várakoztattam.
Ez a nap mintha két hete tartana. Mindegy.
- Bocs, hogy késtem, Mrs... - Sloane.
Mrs. Sloane. Igen. Megkaptam a levelét.
Szeretjük, ha jön egy új sztori. Mit is hozott?
A földrengés a Fehér Farkas Törésnél...
Igazából a cikkről akartam beszélni, amit Calvin Evansről írt.
Szívdöglesztő, mi?
Mit hagytam ki? Elég fura fazonnak tűnt.
Nem volt fura fazon. Ragyogó ember volt. Jó ember.
Amit írt, az nem helytálló.
És amit írt, az rágalmazás, és helytelen. Helytelen.
Pontosan mit írtam rosszul?
Mert ha vannak konkrét tények benne, amit...
A megközelítés, az egész portré.
„Noha Evanset tisztelte a tudós társadalom,
magának való embernek ismerték.
Társaival rideg volt, ritkán mosolygott.”
Idézet: „Briliáns ember volt, de lapos is. Nagy koponya, dögunalom.” Idézet vége.
Ezt nevezi újságírásnak?
Calvinnál szívélyesebb embert nem ismertem.
Ha az esze nagy volt, a szíve még nagyobb.
Ennek kéne a cikkben lennie.
- De ezek idézetek... - Névtelen idézetek.
- Kollégáktól. - Megnézném a jegyzeteit.
Csak tessék.
Nézze, sajnálom. Tényleg.
De a polémia és a pletyka adja el a lapot.
Nekem meg kell az állásom.
Mint mondtam, zsúfolt napunk volt.
Úgyhogy ha nincs sztorija számomra, dolgoznom kell.
- Jó estét. - Elkezdte nélkülem.
Nem, dehogy. Csak előkészítek mindent.
Egy kicsit összezavarodtam.
- Igen. - Itt kezdjük.
Lassan, lassan, lassan.
Itt, itt.
Előtte beletette az ezüst-karbonátot, ugye?
Nem maga tette bele?
Magának jónak tűnik?
Kihagyhattunk valamit.
Ne mondja.
Bocsánat a merészségemért,
de feltételezem, ez a testület betartja
az Egyesült Államok Alkotmányának törvényeit.
Jól van. Akkor mind egyetértünk.
Én is betartom az Alkotmányt.
És felteszem, törvénytiszteletük a kiegészítésekre is kiterjed.
Még a 14. kiegészítésre is, ami...
garantálja minden embernek...
az egyenlő törvényi védelmet.
Akkor... És itt lesz kicsit necces a dolog.
A Beverly Ingatlantulajdonosok Szövetségét
hogy illethetik meg más jogok, mint engem és a szomszédaimat,
amikor az autópálya megépítéséről van szó?
Ha egyenlő törvényi védelem jár nekünk. Szeretné ezt bármelyikük tisztázni?
Nem? Akkor folytatom.
Az autópálya, amit megépítenének, hogy a környékünket megsemmisítsék...
Üdv. Ezért el kell vinnem Laurelt a Musso & Frank’s étterembe.
Jöjjön be, kérem.
Ez nagyon sokat jelent.
Semmiség.
De... Elizabeth, Laurel és én átkutattuk az egész raktárat,
de a kutatásukat nem találtuk.
Talán máshová tették,
vagy esetleg véletlenül kidobták.
Egyszerűen... nem találtam.
Nagyon sajnálom.
Semmi baj.
Jó vacsorázást.
Kösz.
C. EVANS SZEMÉLYES HOLMIJA
Tudtam, hogy kis dolog, de annyi minden eszembe jutott róla.
Rólunk.
Ő itt volt végig. Akkor miért csomagolták el?
HARRIET, LEGKÖZELEBB OTT LESZEK. -C
Anya!
Anya, szólj rá!
Junior, tedd le a nyilat!
- Hozzányúlt az íjamhoz! - Nem is!
Anya!
- Ne ütögess! - Add vissza!
Nem akarok zavarni, de ezt oda akartam adni.
Vagyis Calvin akarta.
- Nem is! - De igen!
Ez az én székem, nem a tiéd.
- Bejön egy kicsit? - Nem, köszönöm.
Anya, kapd el!
Pillanat. Lenyugszanak, ha enni kapnak.
De jöjjön. Jöjjön be.
- Vacsora! - Állj le!
Nem, te állj le!
Piszkál!
Olyan pipa voltam rá, mikor utoljára beszéltünk.
És még most is az vagyok. Úgyhogy...
most pipa vagyok magamra, hogy pipa vagyok rá.
Szereti a jazzt?
Kezdem megszeretni.
Mikor Calvin beköltözött, még nem láttam őt.
Csak a költöztető kocsit.
Úgyhogy átmentem egy szomszédi istenhozott-pitével,
és hallom, hogy Charlie Parker harsog bentről.
Na, mondom: „Van ízlése a családnak.”
Képzelheti, hogy meglepődtem,
amikor ajtót nyit az öt utcán belül egyetlen fehér fickó.
Látta valaha táncolni?
Egyszer láttam az ablakon át, és aztán folyton azzal cukkoltam. Így...
Ó, igen. Igen.
- Hát... Sírtam. - Sok vállmozgás, sok fejmozgás.
Jó ég.
És most meg tudná magyarázni, miért kell valakinek
egy ipari méretű labor a konyhába?
Be kell fejeznem a kutatásunkat.
Én...
Ketyeg bennem az óra.
Várandós.
- Nem fog menni. - De fog.
Nem megy.
Senkinek sem megy. De aztán alkalmazkodsz.
Azt hiszed, nem megy, de mégis megcsinálod.
Ilyen az anyaság.
Dr. Mason rendelője.
Miss Zott. Örülök, hogy hivatalosan találkozunk.
Kérem, hívjon Elizabethnek.
Fogadja őszinte részvétemet.
Evans jó ember volt. Jó ember és jó evező.
Jöhetne evezni velünk, amint készen áll rá.
Ebben az állapotban nem igazán alkalmas.
- Ergózom. - Jó ég.
Ez rossz? Calvin épített egy ergométert.
Hát, igen, róla el tudom hinni, de...
olyat nem hallottam, hogy valaki szándékosan ergózik.
Mennyit szokott evezni?
Úgy 10 000 métert naponta.
Mindig úgy véltem, hogy a terhes nők extra mennyiségű szenvedést bírnak,
de ez biztosan felkészíti a szülésre.
Nos, a leletei mind rendben vannak.
De az ég szerelmére, miért csak most jött be?
Az utolsó trimeszterben van.
Hát...
Én kicsit azt reméltem, hogy... megoldódik magától.
Miss Zott, van valakije, akire támaszkodhat?
Egy barát vagy rokon? Az anyja?
Valaki?
Van egy kutyám.
A kutya jó társaság lehet.
És egy szomszéd, akit valamelyest ismerek.
Kutya, valamelyest ismert szomszéd, evezőgép.
Kiváló.
Amint képes lesz rá, látni szeretném a csónakháznál.
Tudom, hogy idő kell hozzá. Legyen, mondjuk, egy év.
A hajóm egy jó másodevezőst keres,
és valami azt súgja, maga az.
Addig is próbáljon lazítani és valamennyit aludni.
Az alvás hamarosan csak távoli emlék lesz.
LELAND MASON, ORVOS CSÓNAKHÁZ - EGY ÉV
Kirúgnak engem. Milyen alapon?
Szerintem tudja.
Halvány gőzöm sincs.
Gyermeket vár.
Igen, terhes vagyok. Ez stimmel.
Mr. Astor, a levelezésem lassult a múlt hónapban?
Nos, nem.
Nem vagyok fertőző. Nincs kolerám.
Senki sem kapja el tőlem a terhességet.
Jól tudja, hogy a nők nem dolgoznak tovább,
amikor terhesek.
És maga nemcsak terhes, de férjezetlen, és ez szégyenletes.
A terhesség természetes állapot.
Minden emberi lény így kezdi.
Megmagyarázza nekem a terhességet?
- Mit képzel, ki maga? - Egy nő.
Egy megtermékenyített zigóta 50% petesejt és 50% sperma.
A férfit kirúgnák egy ilyen helyzetben?
Úgy lenne igazságos. Igaz?
Milyen férfira utal? Evansre?
Bármelyik férfira. Ha egy hajadon teherbe esik,
a férfi, aki teherbe ejti, felelős-e,
és ezért szintén kirúgják?
- Kirúgná Calvint? - Természetesen nem.
Akkor engem sincs alapja kirúgni.
Dehogyis nincs! Maga a nő! Magát koppintották fel!
Vannak szabályaink, Miss Zott.
Erre nincsenek. Elolvastam az alkalmazottak kézikönyvét ától cettig.
Ez íratlan szabály.
És így törvényileg nem kötelez.
Evans most annyira szégyellné a viselkedését.
Nem. Nem szégyellné.
Elizabeth.
Szia. Épp át akartam menni.
Hogy van-e egy fejszéd, amit kölcsönkérhetnék.
- Ez komoly? - Igen.
A pöröly túlságosan korlátoz.
Nincsen fejszém.
Oké. Szép estét.
Hát, épp be akartam kopogni hozzád.
Az újságíró írt egy másik cikket.
„A tanácstagok láthatóan feszengtek a székeikben,
amikor Harriet Sloane”... ez én vagyok...
„leckét adott a teremnek alkotmányjogból.”
Feszengtek tőlem.
Esküszöm, ez őrültségnek hangzik,
de úgy érzem, Calvin segített, hogy ez történjen.
- Hogy érted? - Hát, bementem a Timeshoz,
és kértem, hogy írjanak egy másik cikket,
és az újságíró nemet mondott.
Mert az újságok nem így működnek.
De ha nem mentem volna be oda,
az újságíró sosem jön el a tanácsülésre,
és nincs ez a cikk az LA Timesban egy rakás
rasszistáról, akik eljátsszák, hogy egy autópálya a kertemben jó a közösségnek.
És Calvin ebben hogy segített?
Nem tudom, csak...
Csak úgy ott éreztem magam mellett a teremben.
Szép estét.
Elizabeth?
Bármi az, amit nem akarsz érezni...
egy ponton hagynod kell, hogy feltörjön benned.
AZ ÉTELEK KÉMIÁJA ÍRTA: JAMES BELL
SZUPER CSIRKEVACSORÁK
CSODÁSAN GYORS ÉS KÖNNYŰ SÜLT CSIRKE
SAJNÁLOM. BÁRMIT IS TETTEM, SAJNÁLOM. CALVIN
Mit mondhatunk annak, aki mindent elveszített?
És aztán rájöttem.
Amit Calvin mondott mindig, amikor elfáradtunk a futásban.
„Ez a futás szépsége” - mondta.
Amikor nem hiszed, hogy tovább tudsz lépni.
Amikor elszomorítanak a tegnapjaid, vagy elbizonytalanít a holnapod,
csak annyi a célod, hogy ott legyél, és az egyik lábadat a másik elé tedd.
Egyik láb, egyik láb, egyik láb.
Csakis erre kell gondolnod.
Egyik láb. Egyik láb.
És így egész biztosan hazaérsz.
A feliratot fordította: Speier Dávid