Opp!
Husker ikke dagen jeg ble født.
Husker ikke foreldrene mine.
Husker ikke hvordan jeg endte opp på dette stedet jeg ikke var skapt for.
Det første jeg husker, er frykt.
Kom igjen! Sett i gang!
Jeg var der for å være modig. Jeg ble opplært til å beskytte.
Jeg skulle handle, men i stedet ble jeg lammet.
Kom igjen. Sett i gang.
Jeg var en feiging, og jeg hatet meg selv for det.
- Og så... - Er du sulten?
...møtte jeg henne.
Vent her. Jeg er snart tilbake.
For første gang følte jeg noe annet enn frykt.
Jeg følte meg trygg.
Jeg følte meg elsket.
Og kjærlighet kan forandre ting.
Jeg kunne beskytte henne. Jeg kunne beskytte ham.
Det var mitt formål.
Men jeg tok feil. Jeg kunne ikke beskytte ham.
I det øyeblikket
ble alt jeg tenkte om meg selv, alt jeg fryktet mest, virkelig.
BASERT PÅ BOKA AV BONNIE GARMUS
MOORE & SØNNER LIKHUS MAHOGNI-UTVALGET
Personalavdelingen...
Ja, det stemmer.
Hva?
Herregud. Når?
At ting ikke skjer når du vil, betyr ikke at Gud ikke har en plan.
Josef ble forrådt av sine brødre, solgt som slave, men Gud hadde en plan.
Ja.
David var bare en gjetergutt...
- Mamma. - ...men Gud hadde en plan.
Hvor er dr. Evans nå?
I begravelsesbyrået.
- Jeg trodde han var i jorda. - Han skal gravlegges på tirsdag.
Hvor er sjelen hans?
- Sjelen hans er i himmelen med Gud. - Hvorfor ikke kroppen?
Den er i jorda.
La oss høre på pastoren.
- ...stol på at han har en plan. - Ja.
- For han vil lede oss til rettskaffenhet. - Ja.
- Amen. - Amen.
- Jeg legger til dr. Evans i kveldsbønnen. - Så flott, skatt.
Snart tilbake.
Frue? Ralph Bailey. Jeg skriver en historie for Times om Calvin Evans.
Jeg lurte på om jeg kunne stille deg noen spørsmål. Du er vel familie.
Nei.
De to første radene er vanligvis reservert for familie, så jeg trodde...
Kan du fortelle meg hvordan du kjente ham? Dele en anekdote? Kjente du ham lenge?
Nei.
Nei, du...
Nei, jeg kjente ham ikke lenge. Jeg kjente ham ikke lenge nok.
Jeg vil gjerne få litt bakgrunn. Jeg har hørt noen ting om ham.
En person sa at han hadde sine øyeblikk. En annen gikk så langt som å si,
jeg bare siterer, at han kunne være en drittsekk.
Alle som kjente ham, vet at det er feil.
- Du sa du ikke kjente ham godt. - Jeg sa jeg ikke kjente ham lenge nok.
Nettopp, at du ikke kjente ham så lenge.
Jeg tror ikke man skal ha hunder her. Jeg så et skilt.
Jeg kondolerer.
Det er en sesong for alt. En tid for å bli født og en tid for å dø.
Calvin Evans var en begavet mann, en entusiastisk kjemiker,
og han var alltid selskapets midtpunkt.
Calvin Evans hadde ingen gjenlevende familie.
Vi vet ikke hva som er Guds plan,
men vi må stole på at han er, og alltid vil være, et av Guds barn.
Når dere, hans kjære venner, hans fellesskap, sørger over tapet,
må dere finne trøst i hverandre og i Calvins godhet.
Hun snakket ikke til meg på flere dager. Hun tok ikke på meg. Hun så knapt på meg.
Jeg hadde håpet hun ville glemme at det var min skyld, men hvordan kunne hun det?
Feil er gjerne uforglemmelige.
- Ba han deg ut? - Nei. Jeg vil ikke snakke om det.
Se hvem det er. Ikke stirr, Bertha.
Tenk at hun er her. Liket er fortsatt varmt.
Jeg kjente til alle luktene hans.
Hvordan han luktet etter å ha vært våt eller etter å ha vært ute.
Hvordan han luktet etter en løpetur. Men her inne luktet jeg ingenting.
Det er greit.
- Elizabeth, du er her. - Hvor er mine ting? Hvor er Calvins ting?
Det er for tidlig å være tilbake. Du må hvile.
Jeg må jobbe. Jeg må ha notisbøkene, forskningen. Calvin og jeg er så nære...
Vi var så nære på å søke om Remsen-tilskuddet. Jeg kan ikke vente.
Alt ble satt på lageret.
- Ok. Skal jeg fylle ut et skjema? - Dr. Evans' arbeid tilhører Hastings nå.
Men det var vårt arbeid. Vi var så nære.
Er det en tom lab jeg kan bruke utenom arbeidstiden?
Jeg beklager. Det er bare... Det er reglene.
Hva med hans personlige eiendeler? Hans journaler, klær, kittel?
Jeg kjenner til det uvanlige forholdet du og dr. Evans hadde.
Men vi må vente.
Vi må se om en bror eller slektning vil gjøre krav på det.
- Unnskyld. Hvis du trenger å gråte... - Jeg trenger ikke det.
Jeg vil jobbe. Jeg må jobbe, Fran. Vær så snill.
Jeg er redd for at uten en kjemiker som støtter...
Du er nok blakk. Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Kanskje i administrasjonsavdelingen. Men dr. Evans' hund...
Hvis du kommer tilbake uten hunden, kan jeg ordne det.
Takk.
Når hun dro hver morgen, var jeg livredd. Hva om hun aldri kom tilbake?
Jeg setter igjen mat. Den er klar nøyaktig klokka 15.30.
Jeg skrur på TV-en. Tegnefilmer. Vanligvis unngår jeg dem, men gitt omstendighetene
er det bedre enn nyhetene. Bakdøren er åpen...
Men jeg var lettet fordi jeg ikke måtte konfrontere det jeg hadde gjort.
Ettersom ordet "gray" med en A
er en mer akseptabel amerikansk stavemåte,
er hintet til 14 vannrett, "Earl blank-te", feil.
Da må det staves med E, siden det er oppkalt etter Charles Grey.
- Får du med deg alt dette? - Ja, og det er fascinerende.
Unge dame, er du nesevis?
Definitivt ikke.
Timingen er forferdelig. Dr. Evans var så nære på å søke om tilskuddet vårt, men...
...jeg håper du forstår
at Remsen-stiftelsen må begynne å plassere pengene sine andre steder.
Jeg regnet med det. Det var det jeg ville snakke med deg om.
Det har vært vanskelig å bearbeide dette. Calvin var min nære venn og labkamerat.
Det visste jeg ikke.
Derfor lurer jeg på om, og dette er et veldig stort "om"...
Jeg vil fortsette arbeidet til dr. Evans. Ikke bare for hans skyld,
men for å prøve å finne svaret på de store spørsmålene vi har brynet oss på.
Jeg skal ta det opp med styret.
En gave til deg.
Unnskyld, sir?
Åpne den.
Greit.
Jeg... Dette er...
Jøss, dette er Zott og Evans' arbeid med nukleotider.
Nei, dr. Boryweitz. Det er Hastings' forskning på nukleotider.
Jeg vil at du skal reprodusere resultatene.
Jeg vil gjerne hjelpe deg, sir. Jeg vil virkelig det. Jeg bare...
Jeg kan ikke ta æren for noe jeg ikke gjorde.
Så gjør det. Med meg.
Hvis forskningen er så banebrytende som Evans sa at den er,
så kan du og jeg reprodusere resultatene steg for steg og gjøre den til vår.
Hva med Miss Zott?
Hvis du ikke er i stand til dette, må jeg finne en annen i stedet.
Det hadde vel vært synd å la Calvins arbeid gå til spille.
MENSTRUASJONSSYKLUS START SLUTT
FASTSLÅ GRAVIDITETSSTATUS VED HJELP AV AMFIBISK OVULASJON
Unnskyld meg.
Jeg trodde du ventet meg.
Dr. Donatti ba om noen prøver til farmakologilaben.
Selvfølgelig. Ingen forteller meg noe. Ta det du trenger.
RENGJØRING FOREGÅR
KONTROLL EKSPERIMENT
Jeg visste barnet var her før henne.
På samme måte som jeg vet det vil regne lenge før det gjør det.
Jeg tenkte at dette kanskje kunne bli en ny begynnelse for oss.
En ny start.
Hallo. Kan jeg hjelpe deg?
- Er alt i orden? Jeg banket på. - Jeg bygger et kjemisk laboratorium.
- Passer det dårlig nå? - For hva da?
Denne artikkelen i LA Times fremstiller Calvin som et monster.
"Selv den ene personen på familieraden sa: 'Jeg kjente ham ikke godt.'"
- Fryktelig. Jeg ville aldri sagt det. - Nettopp. Det er uansvarlig journalistikk.
Vi kan gå til sak.
- Calvin brydde seg ikke om hva folk mente. - Dette er historie. Det er nå opptegnet.
Jeg skal snakke med Times. Du må kanskje undertegne en erklæring.
Neppe nødvendig. Jeg skal si hvordan det går.
- Unnskyld, hvem er du? - Jeg heter Harriet Sloane.
Jeg bor på motsatt side av gaten. Calvin var vennen min.
Unnskyld. Jeg er ikke helt meg selv.
- Ha en fin kveld. - Du også.
Noe ble tent inni meg.
Jeg tilbrakte all min tid ved vinduet og holdt vakt.
Jeg fikk en ny mulighet til å holde familien min trygg.
Og jeg skulle ikke feile igjen. Jeg kunne ikke det.
Det var først i 1934 at de begynte å servere lunsj i dette rommet.
Det var først i 1939 at de begynte å tilby varme måltider.
Irsk krydret storfekjøtt på mandager. Kylling og melboller på tirsdager.
Eller var det på onsdager? Jeg husker ikke helt.
- Vent, var det da... - Unnskyld meg, Mr. Astor.
Skal vi se.
- Boryweitz, kan jeg få snakke med deg? - Selvfølgelig.
Elizabeth, beklager at jeg ikke fikk sagt det i begravelsen,
men jeg kondolerer. Jeg vet dere to hadde et nært forhold.
Takk. Er du fortsatt sammen med Laurel?
Vet du om det?
Alle vet om det.
Donatti tok alle tingene våre.
Forskningen vår. Calvins personlige eiendeler.
Jeg vet at Laurel jobber på lageret.
Hvis du kan spørre henne om jeg kan få noe... Hva som helst.
Jeg skal prøve. Ja.
Takk, Alfred.
Nei, det var tørket storfekjøtt på tirsdager.
Kylling og melboller på onsdager og en fryktelig torsk på fredager.
LA Times.
Unnskyld at du måtte vente. Denne dagen føles som to uker. Uansett...
- Beklager at jeg er sen, Mrs... - Sloane.
Mrs. Sloane. Det stemmer. Jeg fikk brevet.
Vi elsker å få tips. Var det noe om White Wolf Fault-jordskjelvet...
Jeg kom hit for å snakke med deg om artikkelen du skrev om Calvin Evans.
Skandaløs, ikke sant? Hva gikk jeg glipp av? Han virket sær.
Han var ikke sær. Han var en begavet mann. En god mann.
Det du skrev, var feilaktig.
Det du skrev, var ærekrenkende og galt. Det er galt.
Hva var det som var galt? Hvis det er noen fakta...
Det er premisset, hele skildringen.
"Evans var respektert blant forskerne, men han var kjent for å være en eremitt.
Han var kjølig mot sine likemenn og lo sjeldent."
Sitat: "Mannen var like begavet som han var kjedelig. Stort sinn, men nitrist."
Kaller du det journalistikk? Calvin var den varmeste personen jeg kjente.
Hvis hans sinn var stort, var hans hjerte større.
Det burde være i artikkelen.
- Det er sitater... - Anonyme.
- ...fra kollegene. - Jeg vil se avskriftene.
Vær så god.
Jeg er lei for det. Jeg er det.
Men kontroverser og krydder selger aviser. Jeg prøver å beholde jobben.
Det har vært en travel dag her.
Med mindre du har en historie, må jeg jobbe videre.
- God kveld. - Du begynte uten meg.
Nei, jeg bare gjør klart alt.
Jeg er bare litt forvirret.
- Ja. - Vi begynner her.
Sakte, sakte.
Her, her.
- Du tilsatte vel sølvkarbonatet først? - Jeg trodde du gjorde det.
Ser det riktig ut for deg? Jeg tror vi gikk glipp av noe.
Du sier ikke det?
Tilgi meg, men jeg går ut ifra at dere følger lovene i USAs grunnlov.
Ok. Vi er alle enige. Jeg følger også grunnloven.
Og jeg vil tro at dere også følger alle grunnlovstilleggene.
Selv det 14. grunnlovstillegget, som...
Som garanterer alle folk, alle folk...
...lik beskyttelse av loven.
Så, og det er her det blir litt besværlig.
Hvorfor blir Beverly Property Owners Association
gitt andre rettigheter enn jeg og mine naboer
når det gjelder byggingen av motorveien?
Forutsatt at alle får lik beskyttelse. Vil noen av dere kaste lys over det?
Nei? Da fortsetter jeg.
Motorveien dere ønsker å bygge for å redusere nabolagene våre til ingenting...
Hei. Jeg må ta med Laurel til Musso & Frank for dette.
Vennligst kom inn.
- Det betyr veldig mye. - Ingen årsak.
Men... Elizabeth, Laurel og jeg lette gjennom hele lageret,
men vi fant ikke forskningen.
Kanskje den ble forlagt, eller kanskje den ble kastet ved et uhell.
Jeg bare... Jeg så den ikke.
Jeg er lei for det.
Det går bra.
- Nyt middagen. - Takk.
C. EVANS PERSONLIGE EIENDELER
Jeg visste det var noe lite, men det fulgte med så mange minner om ham.
Om oss.
Han var her hele tiden. Så hvorfor pakket de ham vekk?
HARRIET, JEG KOMMER NESTE GANG. - C
Mamma!
- Mamma, be ham om å slutte! - Junior, legg fra deg pilen.
- Hun tok på buen min! - Nei!
- Mamma! Gi den tilbake! - Ikke slå meg med den!
Unnskyld, men jeg ville gi den denne.
Eller, Calvin ville det.
- Nei! - Jo!
Dette er min stol.
- Lyst til å komme inn? - Nei, det går bra.
Mamma, kom!
Vent litt. De roer seg ned når de får mat. Kom inn.
- Middag! - Slutt!
Slutt selv!
Han tar på meg!
Jeg var så sint på ham den siste gangen vi snakket sammen.
Jeg er fortsatt det. Så nå er jeg sint på meg selv fordi jeg er sint på ham.
- Liker du jazz? - Jeg begynner å få sansen for det.
Da Calvin flyttet inn, hadde jeg ikke sett ham ennå. Bare flyttebilen.
Jeg gikk bort med en velkomstpai, og jeg hørte Charlie Parker der inne.
Jeg tenkte: "Denne familien har god smak."
Tenk hvor overrasket jeg ble da den eneste hvite gutten i nærheten åpnet døra.
Har du sett ham danse?
Jeg så ham gjennom vinduet en gang. Jeg sluttet aldri å erte ham for det.
Å ja. Ja.
- Han bevegde skuldrene og hodet mye. - Ja! Jeg gråt.
Gud.
Kan du forklare hvorfor noen skulle trenge et laboratorium på kjøkkenet?
Jeg må fullføre forskningen vår.
Jeg...
Jeg er en tikkende klokke.
Du er gravid.
- Jeg kan ikke gjøre det. - Du kan det.
Ingen kan gjøre det. Men så tilpasser man seg.
Man tror man ikke kan gjøre det og gjør det likevel. Det er å være en mor.
Dr. Masons kontor.
- Miss Zott. Hyggelig å offisielt møte deg. - Bare kall meg Elizabeth.
Jeg føler veldig med deg.
Evans var en god mann. En god mann og en god roer.
Du burde ro med oss når du er klar. Du kan ikke dra ut i denne tilstanden.
- Jeg har brukt romaskin. - Gud bedre.
Er det ille? Calvin bygget en romaskin.
Ja, han gjorde nok det, men jeg har aldri hørt at noen bruker en med vilje.
Hvor langt ror du?
Rundt 10 000 meter per dag.
Jeg har alltid ment at gravide utvikler ekstra kapasitet til å lide,
men det vil forberede deg på fødselen.
Alt ser bra ut her, men hvorfor tok det så lang tid før du kom hit?
Du er i siste trimester.
Vel...
Jeg hadde på en måte håpet at... det kom til å ordne seg selv.
Miss Zott, har du noen du kan lene deg på? En venn eller slektning? Moren din?
Noen?
Jeg har en hund.
- Hunder kan være gode følgesvenner. - Og en nabo som jeg på en måte kjenner.
En hund, en nabo du på en måte kjenner og en romaskin.
Strålende.
Så fort du er i stand til det, vil jeg møte deg i båthuset.
Det kan ta litt tid. La oss si et år.
Båten min leter etter den rette roeren, og jeg tror det er deg.
I mellomtiden må du prøve å slappe av og få deg litt søvn.
Snart vil søvn virke som et fjernt minne.
LELAND MASON BÅTHUS - ETT ÅR
Sparker du meg? På hvilket grunnlag?
- Det tror jeg du vet. - Jeg har ingen anelse.
Du er svanger.
Ja, jeg er gravid. Det stemmer.
Mr. Astor, har korrespondansen min gått saktere den siste måneden?
Vel, nei.
Jeg er ikke smittsom. Jeg har ikke kolera. Ingen vil bli smittet og få barn.
Kvinner fortsetter ikke å jobbe mens de er gravide.
Du er ikke bare gravid, men ugift. Det er skammelig.
Graviditet er en naturlig tilstand. Det er sånn alle mennesker begynner.
Forklarer hun meg graviditet?
- Hvem tror du at du er? - En kvinne.
En befruktet zygote er 50 % eggcelle og 50 % sædcelle.
Ville mannen fått sparken i samme situasjon?
- Det hadde vel vært rettferdig? - Hvilken mann henviser du til? Evans?
Enhver mann. Hvis en ugift kvinne blir gravid,
er mannen som gjorde henne gravid, ansvarlig, og får han også sparken?
- Ville du sparket Calvin? - Nei.
- Da har du ikke grunnlag til å sparke meg. - Jo. Det er du som ble smelt på tjukka.
Vi har regler, Miss Zott.
Ikke for dette. Jeg har lest hele personalhåndboka.
- Det er en uskreven regel. - Og dermed ikke juridisk bindende.
Evans ville ha skammet seg over deg nå.
Nei. Nei, det ville han ikke.
Elizabeth.
Hei. Jeg var på vei til deg.
Har du en øks jeg kan låne?
- Mener du det? - Ja. Sleggen er for begrensende.
Jeg har ikke øks.
Ok. God kveld.
Jeg skulle banke på døra di. Journalisten skrev en ny artikkel.
"Man kunne se byrådene vri seg i stolene mens Harriet Sloane", det er meg,
"ga rommet en innføring i statsrett." Jeg fikk dem til å vri seg.
Dette låter sprøtt, men jeg føler Calvin hjalp til med å få det til å skje.
- Hva mener du? - Jeg dro ned til Times
og krevde at de skrev en ny artikkel, og journalisten nektet.
Det er ikke sånn aviser funker.
Hadde jeg ikke dratt dit, ville ikke journalisten ha dratt på møtet,
og jeg ville ikke fått en artikkel i LA Times
om rasister som sier en motorvei i hagen min gagner fellesskapet mitt.
- Hvordan hjalp Calvin med det? - Jeg vet ikke. Jeg bare...
Jeg følte ham i rommet med meg.
God kveld.
Elizabeth?
Hva enn det er du prøver å ikke føle... Du må la deg føle det en eller annen gang.
SUPRE KYLLINGMIDDAGER
VIDUNDERLIG RASK OG ENKEL STEKT KYLLING
HVA ENN DET VAR JEG GJORDE, SÅ ER JEG LEI FOR DET.
Hva kan man si til en som har mistet alt?
Så slo det meg. Det Calvin pleide å si hver gang vi ble lei av å løpe.
"Det er det flotte ved å løpe", sa han.
Når du ikke tror du kan gå videre.
Når du er trist over gårsdagene eller ikke vet hva som vil skje i morgen,
er formålet ditt bare å være der og sette én fot foran den andre.
Én fot, én fot, én fot.
Det er alt du trenger å tenke på. Én fot. Én fot.
Og så, ganske riktig, vil du være hjemme.
Tekst: Espen Stokka