Стрибок!
Не пам'ятаю, як я народився.
Не пам'ятаю батьків.
Не пам'ятаю, як опинився в цьому місці –
я точно для нього не створений.
Перше, що я пам'ятаю, – страх.
Ану, давай! Кусай!
Я мав бути сміливим.
Мене тренували для захисту.
Я мав діяти, але натомість я закляк.
Вставай. Ходімо.
Я був боягузом і за це я себе ненавидів.
- А потім... - Ти голодний, песик?
...я зустрів її.
Зачекай. Я зараз.
Уперше в житті
я почував щось, крім страху.
Я почувався в безпеці.
Я почував любов.
А любов може все змінити.
Я міг захищати її. Я міг захищати його.
Це було моє призначення.
Але я помилився.
Я не зміг його захистити.
І в ту мить
усе, що я коли-небудь думав про себе, кожен мій найбільший страх –
усе це справдилося.
НА ОСНОВІ КНИЖКИ БОННІ ҐАРМУС
УРОКИ ХІМІЇ
СІМЕЙНЕ ПОХОРОННЕ БЮРО «МУР І СИНИ» ЧЕРВОНЕ ДЕРЕВО
Відділ кадрів. Це...
Так, правильно.
Що?
О боже. Коли?
Навіть якщо все стається невчасно,
це не значить, що Бог не має для вас плану.
Йосипа зрадили рідні брати
і продали в рабство, але Бог мав план.
Так.
Давид був простим пастушком...
- Мамо. М... - ...але в Бога був план.
А де тепер д-р Еванс?
У похоронному бюро.
А я думав, він у землі.
Він у похоронному бюро, а похоронять його у вівторок.
А де його душа?
Його душа вирушила на небо, щоб бути з Богом.
А тіло чому ні?
Воно в землі.
Слухайте священника, добре?
- ...вірте, що в нього є план. - Так.
Бо він приведе нас до праведності.
Так.
- Амінь. - Амінь.
Я згадаю д-ра Еванса, коли молитимуся перед сном.
Це буде чудово, доню.
Щоб дізнатися про правильний шлях
І того, хто надіне зоряну корону
Боже милостивий, укажи мені шлях
О сестри, ходімо
Ходімо, спустимося
Я ненадовго.
О сестри, ходімо
Спустимося до річки, щоб помолитися
Я спустився до річки, щоб молитися
Щоб дізнатися про правильний шлях
І того, хто надіне ризу й корону
Боже милостивий, укажи мені шлях
О браття, ходімо
Ходімо, спустимося
О браття, ходімо
Спустимося до річки, щоб помолитися
Я спустилася до річки, щоб молитися
Щоб дізнатися про правильний шлях
І того, хто надіне зоряну корону
Боже милостивий, укажи мені шлях
Міс.
Ральф Бейлі. Я пишу статтю для «Таймс» про Келвіна Еванса.
Можна поставити вам кілька запитань?
Він, мабуть, ваш родич.
Ні.
Перші два ряди зазвичай для рідних, тому я подумав...
Може, розкажете, хто він вам був?
Якусь цікаву історію? Ви довго були знайомі?
Ні.
Ні, ви...
Ні, ми були знайомі недовго. Я знала його недостатньо довго.
Ну, я хотів би дізнатись якісь подробиці.
Я чув різне про нього.
Одна людина сказала мені, що в нього були миті слави,
а інша договорилася до того, що назвала його...
Цитую: «Він бував справжнім гадом».
Усі, хто його знав, сказали б, що це явна брехня.
Ви ж не дуже добре його знали.
Я сказала, що знала його недостатньо довго.
Я так і сказав. Що ви недовго його знали.
Здається, тут не можна бути з собаками.
Я бачив табличку на вході.
Співчуваю вашій утраті.
Для всього є своя пора. Час родитись і час помирати.
Келвін Еванс був видатною людиною, яка присвятила себе хімії.
На кожному святі він був душею компанії.
У Келвіна Еванса не лишилося родичів.
І хоч ми й не знаємо, що планує для нас Бог,
ми повинні вірити, що він є і завжди буде дитям Господнім.
Коли ви: його близькі, його спільнота – оплакуєте його трагічну кончину,
шукайте розради одне в одному і в доброчесності Келвіна.
Вона довго не говорила зі мною.
Вона мене не пестила. Вона на мене майже не дивилася.
Я надіявся, що з часом вона забуде,
що то була моя вина. Але хіба ж це було можливо?
Невдачі мають властивість не забуватися.
- Запросив тебе на побачення? - Не хочу про це говорити.
Глянь, хто прийшов. Не витріщайся, Берто.
Не можу повірити, що вона тут. Його тіло ще не охолонуло.
Я знав кожен його запах.
Як він пахнув, коли був мокрий. Як він пахнув, коли побував надворі.
Як він пахнув після пробіжки.
Але тут не пахло нічим.
Усе добре.
Елізабет, ви прийшли.
Де мої речі? Де речі Келвіна?
Міс Зотт, вам зарано вертатися. Вам треба відпочити.
Мені треба працювати. Де мої блокноти, дослідження?
Ми з Келвіном за крок...
Ми були за крок від подання заявки на грант. Я не можу втрачати ні дня.
Усе віднесли на склад.
Ясно. То мені заповнити форму?
Праці д-ра Еванса тепер належать Гастінґзу.
Але ж то була наша праця. Ми були за крок.
Нема вільної лабораторії? Я б працювала там у неробочий час.
Мені дуже жаль. Це... Такий порядок.
А його особисті речі? Платівки, одяг, лабораторний халат?
Я знаю про... ну, незвичні стосунки, які у вас були з д-ром Евансом.
Але треба зачекати.
Побачимо: може брат чи якийсь кровний родич
прийде й усе забере.
Вибачте. Якщо вам треба поплакати...
Не треба.
Я хочу працювати. Мені треба працювати, Френ. Будь ласка.
Люба моя, на жаль, без хіміка, який би підтримав...
Вам точно не завадять гроші. Я постараюся.
Може, в адміністративному відділі. Але пес д-ра Еванса...
Якщо зможете приходити без пса, то я для вас усе владнаю.
Дякую.
Коли вона щоранку йшла, було страшно.
А якби вона не вернулася?
Я лишаю тобі їжу. Їсти можна буде рівно о 15:30.
Я вмикаю телевізор.
Мультики. Зазвичай я б їх не дивилась, але, зважаючи на обставини,
це краще, ніж новини.
Є задній вихід...
Але я відчував і полегшення,
бо тепер не мусив бачити наслідки того, що зробив.
Позаяк написання слова «gray» через «a»
більш поширене в американській англійській,
питання для 14 по горизонталі, «Граф – пробіл – чай», неправильне.
Відповідь пишеться через «e», бо чай названо, як і графа: «Earl Grey».
Ви встигаєте записувати?
Так. Дуже гострий сюжет.
Дівчино, ви що, дуже розумна?
Точно не дуже.
Я знаю, що час дуже невдалий, бо д-р Еванс майже подав заявку
на один з наших грантів, але...
надіюся, ви розумієте,
що фонду Ремсена доведеться виділяти фінансування на щось інше.
Я здогадувався.
Але про це я й хотів поговорити.
Мені тепер дуже важко, бо...
Келвін був і моїм близьким другом, і партнером по лабораторії.
А я й не знав.
І тому я хотів спитати...
Я знаю, що тут дуже великий знак питання.
Я хотів би продовжити роботу д-ра Еванса.
Не лише заради нього,
а щоб знайти відповіді на важливі питання. Ми билися над ними довгі роки.
Я обговорю це з радою директорів.
Я приніс тобі дарунок.
Що-що, сер?
Відкрий.
Добре.
Я... Це що...
Ого, це робота Зотт і Еванса по нуклеотидах.
Ні, д-ре Боривіц.
Це дослідження Гастінґза по нуклеотидах,
і я хочу, щоб ви його відтворили.
Я б з радістю допоміг, сер. Я б дуже хотів допомогти. Але...
Я не можу приписувати собі те, чого не робив.
То роби. Разом зі мною.
Якщо це дослідження й справді таке інноваційне, як казав Еванс,
то відтворімо разом його результати й зробімо його нашим.
А як же міс Зотт?
Слухай, якщо ти не готовий цим займатись, я знайду когось іншого.
Ну, жаль марнувати роботу Келвіна.
МЕНСТРУАЛЬНИЙ ЦИКЛ ПОЧАТОК – КІНЕЦЬ
СІЧЕНЬ
ВИЗНАЧЕННЯ СТАНУ ВАГІТНОСТІ ЗА ДОПОМОГОЮ ОВУЛЯЦІЇ В АМФІБІЙ
Дівчино.
Я думала, ви мене чекаєте.
Д-р Донатті попросив зразки для фармакологічної лабораторії.
Авжеж. Мені ніколи нічого не кажуть.
Беріть, що треба.
ТРИВАЄ ПРИБИРАННЯ
КОНТРОЛЬ ДОСЛІД
Я знав про маля раніше за неї.
Так само, як задовго до дощу знаю, що буде дощ.
І я подумав: може, для нас це буде новий початок.
Новий старт.
Вітаю. Ви щось хотіли?
Усе добре? Я стукала.
Я готую промислову хімічну лабораторію.
То я невчасно?
Невчасно для чого?
«LA Times» у своїй статті зробила з Келвіна якесь чудовисько.
«Навіть єдина людина, що сиділа на місцях для рідних, сказала – цитата:
"Я не дуже добре його знала." Кінець цитати».
Жахливо. Я б такого не сказала.
Отож. Це безвідповідально з боку журналістів.
Можна подати в суд.
Келвіну була байдужа думка інших людей.
Це історія.
Написане тепер стане фактом.
Я поговорю з людиною з «Таймс». Може, попрошу у вас письмову заяву.
До цього, мабуть, не дійде – я дам вам знати.
Вибачте. А хто ви?
Я Гарріет Слоан.
Живу в будинку навпроти.
Келвін був моїм другом.
Вибачте. Я зараз сама не своя.
- Приємного вам вечора. - І вам.
Щось у мені загорілося.
Я весь час проводив біля вікна, стоячи насторожі.
Мені дали ще один шанс захистити мою сім'ю.
Удруге я не збирався її підвести. Я не міг.
Тут почали подавати обіди лише в 1934 році.
А гарячі страви з'явилися лише в 1939 році.
У понеділок був ірландський балик. У вівторок – курячий суп з вушками.
Чи в середу? Зараз згадаю.
- Зажди. Може, то було, коли... - Даруйте, м-ре Астор.
Що тут у нас?
Боривіц, можна тебе на хвилинку?
Авжеж.
Елізабет, мені жаль, що я не мав нагоди сказати тобі на похороні,
але я співчуваю твоїй утраті.
Я знаю, що ви були близькі.
Дякую. А ти й досі зустрічаєшся з Лорел?
Ти знаєш?
Усі знають.
Донатті забрав усі наші речі.
Матеріали дослідження.
Особисті речі Келвіна.
Я знаю, що Лорел працює на складі.
Ти не міг би спитати її, чи можу я щось забрати? Хоч щось.
Спробую. Так.
Дякую, Альфреде.
Ні, у вівторок була копчена яловичина у вершках,
у середу – курячий суп з вушками, а в п'ятницю – гидотна тріска.
«LA Times».
Вибачте, що я так довго.
Сьогодні день – за два тижні. Ну що ж.
- Вибачте за спізнення, місіс... - Слоан.
Місіс Слоан. Точно. Так, я отримав вашого листа.
Ми любимо, коли з'являються нові деталі. Що там у вас?
Щось про землетрус на розломі Вайт-Вулф...
Власне, мене спонукала прийти ваша стаття про Келвіна Еванса.
Вона пікантна, так?
Що я пропустив? Він наче був білою вороною.
Він не був білою вороною. Він мав блискучий розум. Був доброю людиною.
Те, що ви написали, не відповідає дійсності.
Те, що ви написали, – це наклеп і неправильно. Це неправильно.
І що саме я написав неправильно?
Якщо в статті є конкретні факти, то...
Задум, загальний портрет.
«Еванса поважали в наукових колах,
але він мав репутацію відлюдника.
Він був непривітний до колег і майже ніколи не сміявся.
Рівною мірою геніальний і нудний. Великий розум, ще більший зануда».
І це, по-вашому, журналістика?
Я не знала привітнішої людини за Келвіна.
Якщо його розум був великий, то серце – ще більше.
Ось що має бути в цій статті.
- Але це цитати... - Анонімні цитати.
- ...його колег. - Покажіть мені розшифровку.
Будь ласка.
Слухайте, мені жаль. Справді.
Але газети продають суперечності й пікантні деталі.
Я хочу мати роботу.
Я вже казав, що в нас дуже насичений день.
Тому, якщо у вас нема нового матеріалу, мені треба працювати.
- Добрий вечір. - Ти почав без мене.
Я не починав. Просто все готую.
Я не все тут розумію.
- Так. - Почнемо з цього.
Повільніше, повільніше.
Дай, дай.
Ти ж спершу додав карбонат срібла?
Я думав, ви додали.
По-вашому, так і має бути?
Здається, ми щось упустили.
Та ти що?
Пробачте мою самовпевненість,
але я виходжу з того, що цей комітет
дотримується норм конституції США.
Добре. Ми всі згодні.
Я теж дотримуюся конституції.
Зроблю припущення, що ви дотримуєтесь і всіх поправок.
Навіть 14-ї поправки, яка...
Яка гарантує всім людям
рівний захист закону.
Тому... Зараз буде трохи неприємно.
Яким чином асоціація власників житла Беверлі
має інші права, ніж я і мої сусіди,
коли йдеться про прокладання цього шосе?
Якщо всі начебто мають рівний захист. Чи не міг би хтось із вас пояснити?
Ні? Тоді я продовжу.
Це шосе, яке ви хочете прокласти, зруйнувавши наші райони...
Привіт. За це доведеться зводити Лорел у «Musso & Frank's».
Прошу, заходь.
Я дуже тобі вдячна.
Нема за що.
Але... Елізабет, ми з Лорел обшукали весь склад
і не знайшли вашого дослідження.
Може, його загубили
чи випадково викинули.
Але я... Я його не бачив.
Мені дуже жаль.
Нічого страшного.
Смачної вечері.
Дякую.
К. ЕВАНС ОСОБИСТІ РЕЧІ
Так, то була дрібниця, але скільки ж спогадів про нього.
Про нас.
Усе-таки він був тут. Чому ж його спакували в коробку?
ГАРРІЕТ, НАСТУПНОГО РАЗУ Я ПРИЙДУ. – К
Мамо!
Мамо, скажи, щоб перестав!
Джуніор, поклади стрілу.
- Мамо, вона брала мій лук! - Не брала!
Мамо!
- Не бий мене! - Віддай!
Вибачте, що заважаю, але хочу вам це віддати.
Тобто Келвін хотів.
- Неправда! - Правда!
Це мій стілець, не твій.
- Не хочете зайти? - Ні, я піду.
Мамо, забери його!
Дайте хвилинку. Вони поїдять і заспокояться.
Ви заходьте. Заходьте.
- Вечеря! - Перестань!
Сама перестань!
Він мене чіпає!
Я була на нього дуже сердита, коли ми говорили востаннє.
Я й досі сердита. Тільки...
...тепер на себе, бо серджуся на нього.
Ви любите джаз?
Починаю любити.
Коли Келвін переїхав, я його спершу не бачила.
Лише вантажівку з речами.
І от я йду до нього з пирогом, щоб привітати з переїздом,
і чую, що в будинку на всю гучність лунає Чарлі Паркер.
Я тоді подумала: «У цієї сім'ї є смак».
Уявіть моє здивування,
коли мені відчинив єдиний білий хлопець на п'ять кварталів.
Ви бачили, як він танцює?
Я колись побачила його у вікно й потім дражнила його за кожної нагоди. Ну...
О так. Так.
- Я... аж плакала. - Особливо плечима й головою.
Боже.
А тепер можете пояснити, навіщо комусь
на кухні промислова лабораторія?
Мені треба завершити наше дослідження.
Я...
У мене обмаль часу.
Ви вагітна.
- Я не зможу. - Зможете.
Не зможу.
Цього ніхто не може. А потім тебе стає більше.
Думаєш, що не зможеш, а все одно робиш.
Ось що таке материнство.
Кабінет д-ра Мейсона.
Міс Зотт. Радий офіційно познайомитися.
Звіть мене Елізабет.
Співчуваю вашій утраті.
Еванс був чудовою людиною. Чудовою людиною і веслувальником.
Приїздіть веслувати з нами – коли будете готова.
У такому стані вам, звісно, не до цього.
- Я займаюся на тренажері. - Господи боже.
Це погано? Келвін зібрав тренажер.
Мене не дивує, що він на ньому займався, але...
уперше чую, що хтось навмисно веслує на тренажері.
І багато ви веслуєте?
Приблизно 10 000 метрів на день.
Завжди думав, що вагітні мають підвищену здатність терпіти страждання.
Це точно підготує вас до пологів.
Усі ваші показники в нормі.
Але чому ж ви так довго не приходили?
Це ваш останній триместр.
Ну...
Я все сподівалася, що... усе якось саме владнається.
Міс Зотт, у вас є хтось для підтримки?
Друг чи рідна людина? Мама?
Хоч хтось?
У мене є пес.
Собаки бувають чудовими товаришами.
І ще сусідка, з якою я трохи знайома.
Пес, сусідка, з якою ви трохи знайома, і веслувальний тренажер.
Прекрасно.
Коли зможете, я хотів би побачити вас на човновій станції.
Я розумію, що це буде нескоро. Хай через рік.
Мені потрібен умілий напарник,
і щось підказує, що це ви.
А поки що спробуйте відпочивати й висиплятися.
Скоро сон здаватиметься вам давнім спогадом.
Д-Р ЛІЛАНД МЕЙСОН. ЧОВНОВА СТАНЦІЯ – ОДИН РІК
Ви мене звільняєте. На якій підставі?
Думаю, ви знаєте.
І гадки не маю.
Ви при надії.
Так, я вагітна. Усе правильно.
М-ре Астор, чи стала я за цей місяць повільніше друкувати?
Ну, не стали.
Я не заразна. Не хворію на холеру.
Ніхто від мене не заразиться вагітністю.
Ви чудово знаєте, що жінки не працюють
під час вагітності.
А ви не лише вагітна, ви незаміжня, а це ганьба.
Вагітність – це природний стан.
Так з'являються всі люди.
Вона пояснює мені вагітність?
- За кого ви себе маєте? - За жінку.
Запліднена зигота – це на 50% яйцеклітина і на 50% – сперма.
Чоловіка теж звільнили б у такій ситуації?
Це ж справедливо. Так?
Про якого чоловіка ви кажете? Про Еванса?
Будь-якого. Якщо вагітніє незаміжня жінка, то чоловік,
від якого вона завагітніла, теж відповідає,
і його теж звільняють?
- Ви б звільнили Келвіна? - Авжеж, ні.
Тоді у вас нема підстав звільнити й мене.
Авжеж, є. Ви – жінка. Це ви залетіли.
У нас є правила, міс Зотт.
Про це – нема. Я повністю прочитала правила внутрішнього розпорядку.
Це неписане правило.
Значить, юридично воно необов'язкове.
Евансу зараз було б дуже за вас соромно.
Ні. Не було б.
Елізабет.
Привіт. Я якраз хотіла зайти.
Хотіла спитати, чи нема в тебе сокири.
- Серйозно? - Так.
Молот не дає мені потрібної свободи.
У мене нема сокири.
Ясно. Бувай.
Я якраз ішла до тебе.
Журналіст написав ще одну статтю.
«Було помітно, як члени ради щуляться в кріслах,
коли Гарріет Слоан...» – це я –
«...знайомила присутніх з основами конституційного права».
Я змусила їх щулитися.
Чесно, прозвучить божевільно,
але відчуття таке, ніби це Келвін допоміг.
- Як саме? - Я була в редакції «Таймс»
і вимагала, щоб написали іншу статтю,
але журналіст відмовився.
Бо газетні статті пишуть не так?
Якби я туди не пішла,
журналіст не прийшов би на засідання ради,
і в «LA Times» ніколи не написали б
про расистів, які вдають, ніби шосе через мій двір
зробить наш район кращим.
То як тут допоміг Келвін?
Не знаю, я просто...
Я знаю, що відчувала його присутність у залі.
До побачення.
Елізабет.
Почуття, які ти заглушаєш...
доведеться коли-небудь дозволити собі почувати.
«ХІМІЯ ХАРЧОВИХ ПРОДУКТІВ» ДЖЕЙМС БЕЛЛ
КЛАСНА КУРКА НА ВЕЧЕРЮ
НЕЙМОВІРНО ШВИДКА Й ПРОСТА ЗАПЕЧЕНА КУРКА
ПРОБАЧ. ХОЧ БИ ЩО Я ЗРОБИВ, ПРОБАЧ. – Келвін
Що сказати людині, яка втратила все?
Раптом я зрозумів.
Келвін завжди це казав, коли ми втомлювалися бігти.
Він казав: «Цим біг і прекрасний».
Коли ти не віриш, що можеш продовжувати рух.
Коли вчорашній день засмучує,
чи ти не знаєш, що станеться завтра,
твоя мета – просто бути, ставити одну ногу попереду другої.
Одна нога, одна нога, одна нога.
Більше ні про що думати не треба.
Одна нога. Одна нога.
І так ти точно добіжиш додому.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька