Det er andre halvdel av fjerde omgang nå. Kunne ha sett hele kampen og vært tilbake.
Kanskje det er en radio her.
Gud forby at vi koser oss. Det er barbarisk at vi må sitte og vente.
Fant pauserommet. Det er noen nydelige pasientvenner der.
- Godt jobbet. - Vær så god.
- Skål. - Skål.
Sykehuset burde hatt tykkere vegger.
- Vil du ha bedøvelse? - Hvor mye koster det?
Det avhenger av mengden, men vanligvis rundt 45 dollar.
Hadde jeg visst prisen, ville jeg laget den selv.
Greit, vennen.
- Tiden er inne. - Nei, jeg greier det ikke.
- Nei. Jeg greier det ikke. - Mine damer. Jo, det greier du.
Jeg greier det ikke.
Jeg fant litt ekstra lykkemiddel. På huset.
Elizabeth?
- Calvin? - Elizabeth.
Calvin?
Det går bra. Jeg er her. Se på meg.
Jeg er redd.
Vi gjør det sammen. Jeg lover.
Jeg er så glad for at du er her. Jeg trenger deg. Jeg trodde du dro.
- Nei, jeg skal ingen steder. - Men du gjorde det.
Jeg er her.
Se på meg.
Nå skjer det.
BASERT PÅ BOKA AV BONNIE GARMUS
Det går bra med datteren din.
Du dopet meg ned.
- Bare hyggelig. Trenger du å urinere? - Nei, det trenger jeg ikke.
De neste ukene vil det nok svi noe helt forferdelig, men det vil gå over.
Du vil nok oppleve litt inkontinens, men det pleier å ordne seg etter et år.
Skal jeg hente datteren din?
- Hva heter hun? - Har ikke tenkt på det.
Nye mødre burde ikke tenke for mye på det. Et navn er et navn.
Eller du kan gå for det du føler nå.
- Mad. - Flott. Jeg har en niese som heter Maddie.
Nei. Bare "Mad".
NAVN - MAD ZOTT
Hallo.
Er hun ikke perfekt?
Så sannelig.
En advarsel. Legene vil be deg om å hvile i en uke, men de har aldri født.
Du burde bli her så lenge som mulig. Mannen min er på campingtur.
- Hvor lenge har du vært her? - Snart to uker.
Å nei. Nei. Jeg har ikke råd til det. Jeg må fortsette å jobbe.
Jobbe? Hun er jobben din nå.
Faen.
Mad.
Hvem kommer du til å bli?
SJU ÅR SENERE
VÆR MED PÅ Å SPILLE I FRIMINUTTET, MEN IKKE LA GUTTENE AUTOMATISK VINNE.
KJÆRLIG HILSEN MAMMA
Vær så snill.
Fortell meg det. Hva er det?
Bare fortell meg det. Vær så snill. Liker du meg bare ikke?
Kom igjen, Mad.
Vær så snill.
Mad, gi etter for dine primitive instinkter. Kom igjen.
Ingenting funker. Jeg bønnfaller deg, Mad. Fortell meg hva du trenger.
Greit. Gråt så mye du vil. Til neste måned, for alt jeg bryr meg.
- Jeg bryr meg ikke. Vær så snill. - Hei.
Det går bra.
Et hangarskip ankom San Francisco-bukta fra Busan.
Over 300 modige helter kom hjem igjen.
Hundrevis av familiemedlemmer og tilskuere sto på havna for å juble
og omfavne de modige soldatene da de kom hjem etter seks måneder ute på havet.
Én helt møtte sin unge sønn for første gang.
- Se, det er pappa! Jeg ser pappa. - Mens andre...
Nei, det er ikke pappa. Pappa må bli der litt til for å ta seg av pasientene.
Det ankom også to transportskip med hundrevis av våre modige...
Klokka er snart åtte, så det betyr...
- Jeg vil gjøre det. - Ok.
Én, to...
...tre, fire, fem, seks,
- sju, åtte. - Ti uker?
Nei, åtte uker til pappa kommer hjem.
- Hvor mange dager er det, mamma? - For mange.
UTGIFTER
REPARASJON AV LEKKASJE
Det går bra. Ok.
Det går bra med oss. Ok.
Greit.
Er du sulten? Er det problemet?
Junior! La oss gå inn, takk.
Jeg skal ta deg.
Greit.
- Hva er regelen når vi leker ute? - Ikke dra med deg gjørme inn.
Stemmer. Linda, vi skal spise middag!
- Hei. - Hei.
Hun nekter å spise. Legen foreslo morsmelkerstatning,
men en studie antyder at brystmelk overfører antistoffer fra mor til barn.
Og amming frigjør oksytocin, men det hjelper ikke når hun dør av sult.
Jeg har mye å gjøre, men en gjøremålsliste vil være enda en ting å gjøre.
Ok. Jeg ble utmattet bare av å høre på deg.
Kom.
- Å gud. Jeg er lei for det. Jeg kan dra. - Det går bra.
Jeg skal lage te på kjøkkenet. Trenger dere noe?
- Nei takk. - Det går bra.
- Jeg kan dra. Jeg har det bra. - Ja, det virker sånn.
Jeg prøvde å mate henne til faste tider. Jeg har vært nøye.
Jeg har overvåket all gråting og avføring. Jeg har prøvd ulike stillinger og vinkler...
Hva er morsomt ved dette?
Du minner så mye om ham. Så utrolig smart, og så, så dum.
Unnskyld meg?
Hun er et spedbarn. Hun er ikke et vitenskapseksperiment.
Nei, jeg tror ikke du skjønner det. Jeg ønsket ikke dette.
Og nå tror jeg ikke at jeg føler det jeg skal føle.
Som hvordan smilet hennes helbreder din oppblåste mage
og den uutholdelige smerten i brystvortene?
Du var ikke en hel person før du møtte henne.
- Ja, det. - Det er tøv.
Ren fiksjon.
Nei. Mødre elsker barna sine. Det er i biologien deres.
Men biologien min får meg til å tenke fryktelige tanker.
Hva slags tanker?
Du kan si det.
Hva om jeg bare ga henne bort?
Agnes. Hvor mange ganger tenkte du på å gi fra deg Bailey da han var nyfødt?
- Hvordan det? Har noen lyst på ham? - Bare for forskning.
Svaret er to ganger. Per dag.
Mitt bristepunkt med Linda? Dag seks.
Så Mad og jeg vil få et forhold som er bygget på gjensidig kjærlighet og respekt?
Mad? Som i Madeline? Er det et familienavn?
Nei. Sykepleieren sa jeg skulle kalle henne det jeg følte.
Tuller du?
Jeg skulle kalt barna mine Redd og Utmattet.
Det er fint å snakke med en annen voksen i stedet for å høre hårreisende skrik.
La meg ta en titt på barnet.
Ok.
Hallo, Mad. Du er snill, ikke sant? Ja, det er du.
Man kan lære mye om barnet på dette stadiet.
De avslører sine fremtidige selv på små måter.
Hun her kan lese rommet. Ja, det kan du.
For en flink pike.
Godt jobbet.
Hvem kan fortelle meg hva et stamtre er?
Et stamtre er en måte å lære hvor du kommer fra på.
Duane, hold hendene for deg selv.
Mammaen deres skal være her, og pappaen deres skal være her.
Foreldrene deres kan hjelpe dere.
De har alle svarene.
SISTE PURRING
HASTER FORFALT
- Nei. - Nei?
Nei. Du kan ikke ta opp et andre boliglån hvis du ikke har en jobb.
Jeg må fortsette forskningen. Når jeg publiserer...
Nei. Det er teoretisk. En bank bryr seg om garantier.
Vær takknemlig for at mannen din førte deg opp på skjøtet før han døde.
Litt av en bragd å bruke "takknemlig" og "døde" i samme setning.
Vent til barnet ditt begynner på skolen.
Så kan du få deg en jobb eller gifte deg med en rik mann.
Jeg kan rane en bank.
Avtal et tidspunkt med vakten på vei ut.
Timebetalingen er basert på årslønnen din. Med påslag, siden du leverer inn arbeidet
- som om du var den eneste som rørte det. - Hva er timebetalingen?
Åtte dollar.
I timen? Tuller du?
Enig. Du tjener sjokkerende mye.
Greit.
- Hva er problemet med eksperimentet mitt? - Du har to problemer.
Det første er at temperaturen er for høy. Den må senkes med 15 grader.
Ok. Og det andre?
Uløselig.
- Ikke si noe til de andre kjemikerne. - Selvfølgelig ikke.
Vi ses.
- Det er et barn der. - Unnskyld.
Ikke ta på det.
Hei.
Åtte dollar, takk.
- Dette forblir vel mellom oss? - Naturligvis.
Flink... Ok.
Takk igjen.
Fint å få noen andre til å se på det. For sikkerhets skyld.
Dette var det eneste kona mi ville ha da hun kom hjem fra sykehuset.
Jeg trodde Boryweitz kom til å stå først i køen.
- Nei, han har blitt omplassert til DNA. - DNA?
Jepp. Han og Donatti har forskanset seg...
...inne på Evans' gamle lab, faktisk.
KJEMILAB PRIVAT - IKKE KOM INN
Elizabeth?
Miss Zott.
Og dette må være Madeline. Er hun ikke nydelig?
- Dere har stjålet arbeidet vårt. - Elizabeth, vi kan forklare.
Hva blir vi anklaget for?
Dere har protokoller på denne veggen som jeg skrev.
Dere henviser til notisbøkene våre, avhandlingen vår.
- Trodde du ikke jeg ville gjenkjenne det? - Gratulerer, Miss Zott.
Vi fikk Remsen-tilskuddet.
Vi har til og med... Vi førte opp navnet ditt her, under takksigelser.
Du vet ikke hva noe av dette betyr. Du vet ikke hva følgene er,
hva det betyr for fagområdet eller vår forståelse av verden.
Så jeg skal fortsette forskningen vår. Forskningen vår!
Og jeg skal gjøre det bedre, raskere og mer vellykket,
for jeg er en forsker, og du er en tyv!
Og du er en bedrager.
Vi tar ingenting fra noen.
Hvorfor har du på deg guttesko?
De er bare sko.
Så hvorfor er de samme farge som Jimmys?
Jeg forteller Jimmy at dere har samme sko.
- Jeg har jentesko. Hjemme. - Jimmy!
Elizabeth. Jeg sverger.
Jeg har vært altmuligmann hjemme i over tre år.
Jeg måtte lære meg det eller be om hjelp ved hver lekkasje.
Takk.
Jeg prøver å holde freden i nabolaget.
Greit. La det bli... lys.
Sånn.
Nå til den beste delen av oppussingen. Hva har du å drikke her?
Jeg har fem ulike syntetiske morsmelkerstatninger.
Og dette.
Perfekt.
Det kan jeg ikke lære deg.
Vent.
Det har gått seks timer. Mad har aldri sovet uforstyrret så lenge før.
- Mens jeg driver med oppussing. - Mamma har fått teken på det.
Kan jeg stille deg et potensielt upassende spørsmål?
Det finner vi ut.
Jeg har tenkt på samtalen vår her om dagen.
Planla du ikke å bli gravid?
Jeg studerte jus da jeg fikk vite det.
Charlie skulle begynne som turnuslege, så jeg ventet.
Så fikk vi Junior, og jeg ventet igjen.
Så ble Charlie utplassert, og...
Du ser mønsteret.
Angrer du på det?
Hvis jeg kunne gått tilbake, når jeg vet det jeg vet nå,
ville jeg endret noen ting. Men jeg vet at kvinnen som sitter her i dag,
som har oppdratt to barn, for det meste alene,
er langt sterkere på grunn av det.
Det har vært mye smerte,
men jeg forutså ikke at min evne til å føle glede også ville vokse.
Nei.
Jeg angrer ikke på at jeg fikk barna mine. Men jeg har ting jeg angrer på.
Som regel for sliten til å tenke på det.
Jeg vet du sa at det er normalt å føle tvil og skyld,
men jeg opplever fortsatt ikke de magiske øyeblikkene.
De kommer.
Ikke at dette er mitt kompetanseområde,
men la oss si at du får i gang dette sinnssyke lab-kjøkkenet
uten at hele nabolaget eksploderer. Hva skjer så?
Vel, Calvin og jeg fikk ikke tilskuddet vi jobbet for,
så planen min er å fullføre forskningen vår.
Hvis jeg kan publisere den selv, kan jeg få jobb på enhver lab.
Akkurat.
Men trenger du ikke kjemikalier og utstyr til kjemiske eksperimenter?
"Hei. Dette er Fran Frask."
Nei.
"Hei, skatt."
Ikke det.
"Hei. Hei."
Hei sann. Dette er Fran Frask fra Hastings.
Ja. Jeg ringer fordi jeg ville legge inn en uregelmessig ordre til satellittlaben.
Det... Jepp. Vakuumpumpe?
Vi trenger en ny en.
Bunsenbrennere, målesylindere, begerglass...
- Hva gjør denne laben? - Det har jeg ikke lov til å si.
For å beskytte slimhinnen mot giftig damp?
Nettopp.
Vær så god.
Hei.
- Jeg fortalte deg aldri om broren min. - Du fortalte meg litt.
Jeg kjente ham bedre enn noen annen.
Det var nesten som om det var et avtrykk av ham på meg.
Jeg kunne merke ham så tydelig i alle rom jeg gikk inn i.
Jeg vet hva han hadde sagt hvis han var her nå.
Men det går ikke med deg, for det er så mye mer jeg ikke vet enn jeg vet.
Hva vil du vite?
Jeg hadde heller ingen.
Jeg vil vite alt.
Jeg vil vite hvordan du var som gutt. Hva slags far du hadde vært.
Jeg sa det ikke, men du vet vel at jeg elsket deg?
Hvorfor dukker du opp på denne måten? Flyet ditt lander ikke før om to dager.
Det ble en ledig plass på et C-124-fly fra Landstuhl.
Jeg vet ikke hva det betyr.
Pappa!
Jenta mi.
Hvor høy er du? 1,8 meter?
Jeg er 120 centimeter.
Hei sann, kompis. Det går bra.
Moren din fortalte meg hvor modig du har vært mens jeg var borte.
Jeg tenkte du ville ha dette.
Vil du gi pappa en klem?
Kanskje etter litt iskrem?
- Iskrem. - Der har vi det.
Jeg har drømt om den klemmen.
VELKOMMEN HJEM PAPPA!
Bare sett den på kjøkkenet.
- Ray, spill denne først. - Ok. Greit.
Du ser ut som trøbbel.
Hallo.
- Smakte du på Agnes' maisbrød? - Hun passet på det.
- Hei. Hallo. - Hei.
Kom hit.
Charlie, dette er Elizabeth Zott.
Jeg kondolerer.
Har du melasse på ribben?
Det er imponerende. I Kansas City-stil, slik pappa pleide å lage den.
- Hva har vi her? - Bjørnebærpai.
Hvor god er den? Jeg vil ikke bli slått i mitt eget hjem.
- Da burde du ikke servere den. - Kom.
Jodie, Rhoda, Agnes. Dere husker vel Elizabeth?
- Hvordan går det? - Hei.
Hei. Hyggelig å møte dere når jeg ikke er full av noradrenalin,
utløst av en "kjemp eller flykt"-respons.
Jeg kan ikke vitenskapen, men jeg husker følelsen.
Vi danser nå.
Hei.
- Ja. - Greit.
Kom igjen.
Sånn, ja.
Hei sann, lille venn.
Harriet nevnte en utrolig bjørnebærpai. Jeg heter Curtis Wakely.
Elizabeth Zott. Hvordan kjenner du familien Sloane?
Jeg møtte dem akkurat. Jeg tar over som pastor etter faren min.
Trenger du pastor eller smaker, stiller jeg gjerne opp.
- Du kan gjerne smake når som helst. - Men kirken frister ikke?
Pappa var predikant, så jeg har et komplisert forhold til tro.
Og jeg er forsker, så jeg har et komplisert forhold til tro.
Jeg tar gjerne debatten.
Det er lite å debattere når den ene siden har bevis og den andre har skyldfølelse.
- Det var hyggelig å møte deg. - I like måte.
- Hva er det for noe? - En snurrebass.
Snurrebass? Ser du det?
Jeg har savnet å se deg ved vasken, overlege Sloane.
Skatt.
Var det for mye i dag?
Ja, sannsynligvis.
Men det var også flott å møte alle sammen igjen.
Ja. Jeg så at du og Sanford hvisket og tisket. Hvordan går det med ham?
Bra. Han jobber fortsatt på Kaiser Sunset.
Han sa at de er på utkikk etter en ny overlege for allmenn kirurgi.
- Du har ikke vært hjemme en uke. - Lønnen er god, Harr. Veldig god.
- Hva med arbeidstiden? - Arbeidstiden vil være arbeidstiden.
- Dette er en stor mulighet. - For deg.
Jeg føler at jeg har satt meg selv på vent i lang tid nå.
Hva betyr det?
Jeg skal ta juseksamen til våren.
Eugene tilbydde meg å bli juniorpartner hvis jeg består.
- Når skulle du fortelle meg det? - Nå.
- Og... - Er det et "og"?
Og jeg har blitt bedt om å lede Adams-Washington-komiteen
for å forhindre at nabolaget blir til en motorvei.
Ble jeg Mr. Harriet Sloane mens jeg var borte?
- Det er mye å håndtere for oss begge. - Vi får det til.
Hvordan i alle dager skal vi det? Barna våre trenger oss begge.
Jeg er ikke bekymret.
Jaså? Hvorfor ikke?
Fordi det er deg og meg.
- Dr. Mason? - Hvordan går det?
Bra.
Roingen gikk helt forferdelig i morges.
- Jøye meg. - Jeg vet det er rotete.
Jeg ville se hvordan det går med deg.
Du ser sliten ut.
Hva med hjelp? Har du noen?
- Naboen min stikker innom. - Strålende. Nærhet er avgjørende.
Og du tar vare på deg selv? Bruker romaskinen?
Når jeg finner tid.
Jeg vet jeg sa et år, men vår andreroer brakk benet,
så jeg trenger deg så snart som mulig. Senest neste uke.
- Hva? Nei. Jeg er... - Sliten? Opptatt?
Du vil nok argumentere for at du ikke har tid.
- Fordi jeg ikke har det. - Hvem har det?
Å være voksen er oppskrytt, eller hva? Når du løser ett problem, får du ti nye.
Men kjølig vannsprut i ansiktet fra styrbord side rett før daggry?
Det fikser ting.
Vel, av gårde til sykehuset.
Vi ses neste uke, andreroer.
Jeg elsker deg.
Jeg vet det.
Jeg tenkte på faren din.
Han sa at jazz lærte ham å tenke.
Å sitte og la ideene bære ham dit de ville.
Han hadde mange innfall.
Og dansetrinn.
Vent, syns du det er morsomt?
Familien Sloane.
Hør på dette.
Kom igjen, Mad.
Hva er det egentlig jeg skal høre?
Hun lo akkurat. Er det vanlig for et barn på hennes alder?
Jeg tror hun kan være tidlig utviklet, ikke overraskende.
Håper hun får foreldrenes ydmykhet.
- Hva er det? - Jeg greier ikke å lage stamtreet mitt.
Det går bra. Jeg greier det heller ikke.
Hei.
- Hei, pappa. - Hei, vennen.
Hei, mamma. Hei, Seks Tretti.
Hvordan gikk det på skolen?
Jeg tror ikke Mrs. Mudford liker meg.
Høyst usannsynlig.
Hver gang jeg stiller et spørsmål, gjør hun dette med munnen.
Hun skuler. Eller skjærer en grimase.
Hva er forskjellen mellom å skule og å skjære en grimase?
- Ingenting. De er synonymer. - Jeg skjønner.
- Likte du lunsjen din i dag? - Ja. Den var nydelig.
Likte du gresskarmuffinsene? Oppskriften var ny.
Jeg elsket dem.
Madeline Zott,
jeg lagde ikke gresskarmuffins, men brownie med peanøttsmør.
Du spiser ikke lunsjen din, og enda verre, du lyver for meg.
Vi blir her til du sier hvorfor.
Da jeg var liten,
gjorde krigen det umulig for moren min å finne strømper.
Så hun strikket strømper selv,
men uten linningen.
Så de var bare... sokker.
Det vil si...
Tallene våre er slappere enn pikken min.
Eldre kvinner elsker henne. De syns hun er betryggende.
Nei, Walter, de syns hun er kjedelig.
Og vi trenger at menn ser på,
for menn har penger så de kan kjøpe ting av sponsorene våre,
så jeg får penger til å kjøpe ting.
Dette er Gertas siste dag, og kanskje hennes siste åndedrag.
Phil, la henne i det minste ha et avskjedsprogram.
Kjerringa er ute. Fyll tidsluken.
En som er ung, men elegant.
En som er moderlig, men knullbar.
Moderlig og knullbar. Forstått.
FAR WALTER
MOR
SKILSMISSE
- Jeg skal møte Walter Pine. - Han er ikke tilgjengelig.
Mr. Pine.
Prøvespillingen som sykepleier er ned trappen.
Nei, jeg er her for å snakke om min datters lunsjer med deg.
- Lunsj? - Stemmer.
Kan jeg ta meg noe å spise?
Ja. Greit, vennen. Gå og snakk med Sharon.
Unnskyld, hvem er du, og hvorfor er du på kontoret mitt nå?
Jeg er Elizabeth Zott, Madeline Zotts mor.
- Slå deg ned. - Dette er ikke en samtale man sitter for.
Din datter har tatt min datters lunsj hver dag i flere måneder.
Så da lurer jeg på om hun ikke får næringsrike måltider av sin forsørger.
Ok. Datteren min er ekstremt velfødd.
Jeg vet det, for jeg har matet henne.
Mr. Pine.
Jeg skulle ønske jeg hadde tid eller ressurser til å mate begge våre døtre,
men jeg har to jobber. Tre, hvis du teller det å være forelder, noe jeg gjør.
Som forelder kompromisser jeg ikke på god mat.
God mat er katalysatoren som får datteren min til å vokse.
God mat er ikke en hobby. Det er fellesskap, familie, og det er avgjørende.
Av bekymring for datteren din tok jeg med kyllingpai-oppskriften min.
Og en prøve så du kan smake den smuldrende skorpen og det tykke fyllet.
Jeg har også havrekjeks... Nei. Jeg beholder dem av prinsipp.
Jeg legger igjen én. Til Amanda.
Ikke del kjeksen med faren din.
Han var ikke opptatt.
INGREDIENSER
Hva?
Hei!
- Har du gått fra vettet? - Unnskyld.
Jeg er TV-produsent, og jeg tror du kan bli en storhet på ettermiddags-TV.
Derfor vil jeg tilby deg en jobb
som den nye verten for RBLA TVs nyeste matprogram.
- Har du hjernerystelse? - Nei.
Mr. Pine, jeg er en forsker. En forsker som ikke ser på TV.
Vær så snill, bare tenk på saken.
Sånn. Jeg har vurdert det. Vennligst flytt føttene dine.
Jeg rakk opp hånda, men hun så ikke på meg.
Renkespill.
Hvorfor det?
Tekst: Espen Stokka