DOMOV SVATÉHO LUKÁŠE
Kolikrát ještě? Přestaň se hrabat v té špíně.
Promiňte, sestro.
Ta tvá zvědavost tě jednou zavede někam, odkud není návratu.
„Umírají v okamžení, třeba o půlnoci.
Na cesty každého jsou upřeny jeho oči. On každý krok vidí.“
Tak to bude napomenutí za pozdní příchod, Calvine Evansi.
Kde jsme to skončili?
„Není stínu ani temnoty tak temných, aby před ním skryly pachatele nepravostí.
STUDIUM BIBLE
Bůh nepotřebuje další důkazy...
PŘÍRUČKA CHEMIE
...aby se k němu člověk dostavil na soud.“
Teď se podívejte na tabuli.
V tomto verši se píše: „Bůh je stvořitel veškerenstva.“
Promiňte, sestro Beth Ann.
Chlapci.
Právě jsme mluvili s biskupem.
Pan a paní Smithovi si ho odvezou domů.
Jeremiahu.
Vrátili se sem za tebou jistí velmi důležití lidé.
Pozdrav.
Jeremiahu, ahoj. Pojďme ven.
- Díky. - Bůh s vámi.
Zpátky k esejům.
„Bůh je stvořitel veškerenstva.“
AUTORKA PŘEDLOHY BONNIE GARMUS
LEKCE CHEMIE
PILÍŘE NADĚJE SVÍCE
Tak jo, hoši. Nakládat.
Příští týden totéž?
Když zvládnete dvojnásobek, dobře zaplatím.
Díky.
Nerozlij to, nebo nás biskup zabije.
- Hej, podej mi další. - Jo.
Tohle místo filtru. Naplněné lahve dáš tam.
Calvine, tady tě mám.
Všichni jsou tvou prací tady dole úplně ohromení.
Myslím, že je čas zvýšit produkci.
- To je ten teploměr? - Ano, jak sis přál.
No skvěle!
Co dalšího potřebuješ?
Polož to sem. A opatrně.
Sundej si to z té ruky.
Dej to na druhou plotnu.
- Dochází místo. - Chce to další bedny!
- Ty vole! Limuzína! - Mluv slušně!
Cadillac!
To bude profesionální hráč baseballu nebo filmová hvězda.
Copak tu asi chce?
Nefandi si. Určitě jede pro mě.
Sni dál.
Calvine.
Calvine, chtěl bych s tebou probrat tvou budoucnost.
Stal ses pro mě nepostradatelným a to se musí ocenit.
Proto tě omluvím z domácích prací.
Děje se něco?
Kdo to sem dneska přijel?
Měl jsem pocit, že přijel kvůli mně.
Skutečně tu byl kvůli tobě.
Já to věděl. Je to můj otec, že ano?
Je mi líto.
Vyprávěl jsem mu o tobě a taky si tě prohlédl.
Ale nechce tě.
Mrzí mě to, Calvine.
Ale co kdybych si s ním promluvil?
- Aby viděl... - Ne.
Podívej, příliš mi na tobě záleží,
než abych tě vystavoval těm nenávistným sobcům.
Bohatě stačí, že si v sobě musíš nést jejich zkaženost.
Že tě bude tížit,
jakkoli dobrý jsi a jakkoli se budeš snažit.
Přirozeně, ale distingovaně.
Jak dlouho to ještě potrvá?
Co jednu s celým týmem?
Ty se starej o vyfouknutí další tenisové trofeje těm zmetkům z JPL.
- Teď nech Evanse zářit. - Jistě.
Kabely na elektroforéze jsou prohozené.
Ne, nemyslím si...
Prosím, nakloňte se vlevo. Kvůli stínu.
Kontroloval jsem je.
Zatraceně!
Tyhle vzorky jsou k ničemu. Takhle se nedá pracovat.
Je tu moc lidí, moc hluku a moc rušivých prvků.
- Ujišťuju vás... - Máte pravdu.
Co potřebujete?
Vlastní prostor, bez chemiků i laborantů. A bez téhle pozornosti. Potřebuju klid.
Až se vrátíte z Bostonu, budete ho mít.
Roberte, zařiď to.
Provedu.
Naplňte Hastings hrdostí. A pak se honem vraťte.
Sláva vydrží jen v případě, že o vás budou mít co psát.
Takže vidíte, že všechno živé na naší planetě,
lišejníky, myši i studenti Harvardu
tvoří proteiny z té samé sady 20 aminokyselin.
RNA a DNA jsou sice tvořeny pouze čtyřmi nukleotidy,
ale jejich chaotické procesy naznačují, že za vznikem života je
nekonečné množství nahodilých uspořádání, nikoli ustálená a efektivní selekce.
Děkuji.
Díky.
Drahý doktore Evansi, v chemii se nevyznám.
Přesto jsem vám od vaší přednášky toužil napsat.
Vaše práce mi připadá fascinující. Vlastně přímo vzrušující.
Ale myslím, že ve výzkumu možná přehlížíte záhady Božského prvku.
Co když za spontánním vznikem stojí Bůh?
Co když je tím článkem mezi nukleotidy a prvotními formami života
ve skutečnosti síla, kterou samotná věda nedokáže vysvětlit?
Stejně jako vy rád zpochybňuji obecně rozšířené závěry.
S úctou Curtis Wakely.
To klidně položte tam dozadu. Díky.
Drahý pane Wakely. Reverende Wakely?
HARVARD TEOLOGIE
Nevím, odkdy vám titul náleží.
Asi ani netřeba říkat, že jsem zarytý ateista.
Ale bez ohledu na naše stanoviska, jen intelektuálně neupřímný člověk
sleduje chromozom při metafázi buněčného dělení,
a přesto věří, že ho k tomu stvořil všemocný vousatý staříček na mráčku.
Ale prosím, přesvědčte mě o opaku.
Kvalitní debatě se nikdy nevyhýbám.
Váš Calvin Evans.
Drahý doktore Evansi. Děkuji za odpověď.
Vidět chromozom při metafázi se mi nepoštěstilo,
tak připouštím předpojatost.
Věřím však, že svět mystiky a svět přírody v zásadě nejsou protiklady.
Podle mého názoru věda říká jak a náboženství říká proč.
To nebudu rozporovat a přenechám ten úkol Charlesi Darwinovi,
který prokázal, že věda říká i jak, i proč.
O PŮVODU DRUHŮ
Slyšíš to? Není to Charlie Parker?
No jo, můj úhlavní nepřítel. Druhý Charlie tvého života.
Lásko, vy nejste soupeři.
Tahle rodina má vkus.
Přes tu hudbu asi neslyší.
Harr, radši se vrátíme.
Nesmysl.
Ne, je to běloch.
To jsem. Jak můžu pomoct?
Vítejte v Sugar Hillu, sousede.
Díky.
Pojďte dál.
- Prosím. - Díky.
Takže...
Nehrál vám tady Parker?
Jo, dobrý postřeh. Je to strana B.
Nahrávka Dona Byase. Prosím, vemte si ji. Poslechněte si ji.
To nejde.
To říká, když něco určitě udělá.
Nechci vyzvídat, ale jak jste skončil v téhle čtvrti?
Vlastně jsem to tu našel jednou při běhání.
Kam jste běžel?
Jen jsem se byl proběhnout. Chápete, abych si zacvičil.
To je asi bělošský zvyk.
Je to tu jen osm kilometrů od místa, kde pracuju, takže...
Je to vaše pracoviště osm kilometrů odsud Hastings?
Jo. Pracuju tam jako chemik.
- A co děláte vy? - Já internistu v Kaiserově nemocnici.
Jo.
A já jsem koncipientka v kanceláři Hollis, Morrison a Douglas.
To je výborné.
To je skvělé, jo. Víte, já...
Vyšlo o mně něco v tisku a od té doby mi chodí všelijaké dopisy.
Chápete, výhrůžky od věřících, nabídky k sňatku.
Přestože mí rodiče jsou mrtví, lidi si hrají na mé příbuzné.
Zřejmě si pletou chemika s Rockefellerem.
Co... Můžete... Nemůžete mi s tím třeba nějak pomoct?
No, jsem jen koncipientka, ne advokát.
Chytřejšího advokáta nenajdete.
Ale podle mého nezávazného názoru,
no, můžeme jim rozeslat výzvy k ukončení činnosti.
Ano!
Budu moc rád, když ji ukončí a přestanou s tím.
Dobře.
To je můj nový zaměstnanec...
- Ahoj všem! - Ahoj, Gracie.
- Tak ty jsi ta Harryho vyvolená. - Gracie, ten nováček stojí tady.
Vážně? Proč usiluješ o něj, blázne? Ona je mnohem hezčí.
- Fakt? - Už aspoň týden tě neviděla.
Měla tě za mrtvou.
Taková je vždycky.
Zavolám jí, až se na to budu cítit. No promiň?
Znám odpověď.
- Znám odpověď. - Já taky.
Znám ji.
Musíš k té doktorce zajít.
Zase začínáš? Ne!
Drahý doktore Evansi. Děkuji za dárek.
Je to dobrá četba
a dcera mi ji pořád krade a vymalovává v ní obrázky ptáků.
Darwin asi nechtěl, aby jeho vrcholné dílo
sloužilo jako omalovánka,
ale jsem rád, že těší celou rodinu.
Máte taky děti?
Navzdory občasným scénám a škodám na majetku je moc doporučuji.
Odpověď zní,
že nemám ani ženu, ani děti, ani jiné závazky.
Jsem zcela oddaný své práci a jsem za to rád.
V jednom s Darwinem souhlasím.
Člověk nemá být sám.
Víte, že v O původu člověka zmiňuje lásku 95krát?
Vystavit svůj život vnějším proměnným
by vám mohlo přinést překvapivý a obohacující výsledek.
Proto vás žádám, zatím ještě nic a nikoho z rovnice nevylučujte.
Zvažte to, příteli.
Promiň, že to tak trvalo.
Narazila jsem na toaletách na kolegyni. To je ale náhoda.
Jakápak náhoda?
No, myslím tím, že svět je někdy vážně malý.
To, že jsem ji viděla, že ty a já jsme dneska tady.
Jde spíš o nezajímavou statistickou pravděpodobnost, ne?
Většina lidí přece večeří mezi šestou a osmou
a v okolí jsou jen čtyři restaurace.
Pokud ty i kamarádka bydlíte poblíž,
pravděpodobnost, že se potkáte, je dost vysoká.
Příčinou není to, že je svět malý, ale že je předvídatelný.
Jasně.
Promiň, asi jsem nezdvořák.
Ne, to vůbec ne.
Nadchlo mě, žes konečně zavolal.
Měla jsem nachystané dokonalé šaty, ale polila jsem je lakem na nehty.
Tak mám tyhle staré.
Byly z látky obsahující acetát?
- To nevím. - Pokud ano, nečisti je acetonem a vodou.
Zničila bys je. Smíchej díl kokosového oleje a díl rozpouštědla.
To je nápadité.
Možná je tu těch restaurací pět.
Ze zkušeností vím, že experiment mého života
s externími proměnnými nereaguje dobře
a výsledky jsou spolehlivě k ničemu.
Kdosi mi kdysi řekl, že jsem zkažený.
Možná je to pravda. Nejlíp je mi samotnému.
Slyším v těch slovech vaši bolest, jen to čtu.
Mrzí mě, že vám tohle někdo řekl.
Já nesouhlasím.
Ale nelze popírat, že láska, naše otevřenost vůči ní,
její ztráta či nedostatek, nás činí zranitelnými.
Tati.
Obvykle bych řekl, že stojí za to.
Avšak ve své aktuální situaci nemůžu druhé poučovat o víře.
Podle doktora máš být v teple.
No jo.
Otec má rakovinu žlučníku a odmítá léčbu.
Místo toho se za vyléčení modlí.
Nerad to přiznávám, ale zlobím se na Boha.
Jak může nechat ty nejzbožnější z nás lapat po dechu?
...a ptá se, proč Bůh...
Je mi líto, že je váš otec nemocný.
Přikládám studii z Yaleovy univerzity
o látce, která dočasně ulevila pacientům s Hodgkinovou chorobou.
Pokud překračuji meze, promiňte.
Díky za vaši laskavost.
Musím říct, že jakkoli ve víře pochybuji a vy se jí bráníte,
neustále v našem přátelství vidím důkaz Boha.
Nečekaná pouta, jako je tohle... to je Bůh.
Doufám, že zůstanete otevřený neznámým proměnným,
protože, Calvine, nikomu není nejlépe samotnému.
Curtisi, popravdě,
vaše slova jsem si vzal k srdci až teď.
Smím si přisednout?
Smíte.
Někoho jsem poznal.
Ženu tak nečekanou,
že její štěstí vytlačilo všechny mé dosavadní cíle.
Chci jí dát všechno.
Být jí vším.
Ona je moje jak i moje proč.
Calvine, to hrozně rád slyším
a neskromně si za to připíšu jisté zásluhy.
Mimochodem, taky mám nějaké dobré zprávy.
Můj otec souhlasil s léčbou.
Veselé svátky vám i vaší dámě.
Hledáte něco, pane?
Nejsem si jistý. Jen jsem šel zrovna kolem.
Jo, ani nevím, kde začít.
Jaká je vaše přítelkyně?
Není to přítelkyně. Je něco docela jiného.
Dobře. Prohlédněte si tenhle.
Tohle teď všechny ženy chtějí, věřte mi.
Ne, Elizabeth nechce to, co všechny ženy.
Vlastně ani nevěří v manželství. Nebo aspoň nevěřila.
Ale tak to bylo dřív. Teď je to jinak.
Co se známe, všechno je jinak.
Promiňte, tohle bych neměl vykládat cizím.
Ne, to je v pořádku.
Většinu klientů zajímá jen nejlevnější či nejdražší kus.
Mám dojem, že k nim nepatříte.
Je prostá.
Ne, co to povídám? Není prostá.
Umí docenit jednoduchost. Praktičnost.
Obvykle šperky nenosí.
Ale kdyby ano, šlo by o něco složitého, ale čistého.
Není to velký kámen,
ale je to ten nejčistší diamant, co tady máme.
S nejvíce fazetami.
Naklánějte ho a sledujte, jak chytá světlo.
Jo.
Jo, to je ona.
Už máš červený nos?
Máš...
Ty ses polekal? Dneska se chováš divně.
Mně zas připadá divné, že ti moje chování připadá divné.
Dobře, ty divný podivíne.
No tak, vy mrzouti.
Pojďte na polední koledování, nebo čekejte napomenutí.
- Až po tobě. - Zbabělče.
ŠESTATŘICÍTKA
A teď může Šestatřicítka běhat s tebou. Já to totiž určitě dělat nebudu.
Je perfektní.
Mám ještě něco. Je to drobnost.
Měla by ses ke mně nastěhovat.
- Haló? - Vteřinku.
Mám svůj klíč.
- Co to děláš? - Jen uklízím.
- Uklízíš? Děje se snad něco? - Někdo se sem na chvíli stěhuje.
Na chvíli?
Mám tě přenést přes práh?
Ne, to je pro manžele.
Koupil jsem vidličky.
Ohromné. Kolik jich máš?
Dost na objednané jídlo pro dva.
- Takže dvě. - Dvě.
Koupils i lžíce a nože?
Sakra.
Rozšířila bych knihovnu.
Kolikrát se dají číst Nadějné vyhlídky?
Ty jsi vařila ty samé lasagne 79krát.
To není férové srovnání.
- Vždycky jsou trošku jiné. - Skvělá kniha taky.
- Jak to? - Text zůstává stejný, ale ty ne.
Neřekl jsi mi, že je ta kniha kouzelná.
- Prozraď svá tajemství, kniho. - Mluví jen se mnou.
Je moje.
Mám na vás nový druh dotazu.
Jak jste kdy sebral kuráž k žádosti o ruku?
Nikdy v životě jsem si ničím nebyl tak jistý,
a přesto jsem zcela paralyzovaný strachem.
Myšlenkou na to, že jakmile ji požádám,
ať se mnou stráví zbytek života, zlomím kouzlo
- a ona uvidí, že jí nejsem hoden. - Snídani?
Kvůli církvi si asi spojuji lásku se strachem silněji, než jsem tušil.
Drahý Calvine. Hlavně vám radím příliš to nehrotit.
Na této zemi nám nezbývá než štědře milovat
a doufat v totéž na oplátku.
Nikdo není dokonalý. Proto manželské sliby obsahují slova „v dobrém i zlém“.
Písmo nám říká: „Především si zachovávejte vroucí lásku,
neboť láska přikrývá mnohé hříchy.“
Možná v něm ale něco schází.
Kdo chce skutečně milovat a být milován, musí milovat druhého se vším všudy.
Včetně těch nejtěžších pravd. Možná především právě ty pravdy.
Píšeš kázání?
Spíš takové kázání pro jednoho. Píšu dopis příteli.
Budu hádat. Tomu bezbožnému vědci?
Tomu, co mi chemoterapii podal jako
„Boží způsob, jak ve svém stvoření napravit
- zbloudilé buňky.“ - „Zbloudilé.“ Právě tomu.
To je mi náhoda.
Načasování toho přátelství.
„Když se začnou dít náhody, dějí se těmi nejneobvyklejšími způsoby.“
To jsi vymyslel sám?
Ne. To Agatha Christie.
Hochu, už to s ní přeháníš.
Drahý Curtisi.
Je krásné věřit, že láska všechno přemáhá, a snažit se tomu ideálu přibližovat.
To se musí nechat.
Obávám se však, že to bohužel vidím jinak.
Celý život jsem strávil skrýváním různých svých stránek.
Pomyšlení, že někdo uvidí moje vady, ve mně vzbuzuje hrůzu.
Zvlášť někdo, na kom mi tak záleží.
Benzín se zasekl.
Mám volat správce?
V takových podmínkách máme získat Remsena?
To je směšné.
Díky.
Už zase?
Tahle pošta má přece chodit mé právničce.
V téhle nekonečné záplavě dotěrných lží se vážně nedá pracovat.
Omlouvám se.
- Nikdo mi neřekl... - Nepřijatelné! Kdo je váš nadřízený?
Calvine.
Děkujeme.
Proč vyvádíš?
Tohle musí přestat.
Jako by si nikdo nevážil toho, o co se tady snažím.
Jistě. Nebudu tě v tvé důležité práci rušit.
Nečekal jsem tě tady.
Kde bych byla?
Pořád se mnou chceš být?
Ano, chci.
Vybouchl jsem.
To se lidem stává. Spíš mě zajímá důvod.
Calvine, ty jsi taky viděl moje špatné stránky.
A nemám tě rád o nic míň.
Co když ti povím, že totéž můžu říct já o tobě?
Jen se svěř.
Všechno jednou vyjde najevo, ať chceme, nebo ne.
Ne... Ani nevím, kde začít.
Pomaličku, polehoučku. Pověz mi o tom dnešku.
Než rodiče umřeli, opustili mě.
Ty dopisy, ve kterých lidi předstírají, že jim na mně záleží a že jsme rodina...
Je to jako sůl do mých ran.
Jsem rád, že rodiče už nežijí.
Tak je snadnější pohnout se dál.
Není snadné říkat nahlas věci, co sotva dokážeme říct sami sobě.
Tolik k tomu polehoučku.
Drahý pane Wakely. Omlouvám se za dlouhou odmlku.
Od posledně jsem prožil snad několik životů.
Levou nad pravou. Dobře.
Vždycky levou nad pravou. Jak to jde? Dobře, hezky.
Instinktivně pokládáš palce na konec.
Nevíš proč? Jo.
Freddie.
Dobrý den. Chci se vám omluvit za ten svůj výstup.
Znovu se omlouvám.
Nechci se vdát a nechci mít děti.
Díky, žes mi to řekla. Tak teď už to vím.
Co víš?
Co potřebuješ.
Pokud jsi moje a jsi šťastná, tak nic víc nepotřebuju.
Ahoj, kamaráde. Už jsi připravený vyrazit? Dobře.
Skoro.
Olízneš mi známku?
Tak.
CURTIS WAKELY CAMBRIDGE, MASSACHUSETTS
Tak jo, pojďme. Pojď.
Víte, že jsem nechtěl manželství.
Ale pak jsem se přesto vydal koupit zásnubní prsten.
- Asi... - Velmi blízko.
...jsem chtěl zahladit vlastní nedostatky
a tápal jsem po něčem úplném a dokonalém, co bych jí dal.
Protože jsem pro ni chtěl být dokonalý, strašně moc.
Tak jo, Šestatřicítko. Můžeme? Poběž, no tak.
Ale ona mě jako vždy překvapila.
Viděla ze mě to nejhorší, a přesto mě dál miluje.
Manželství, tradiční kroky,
to pro nás není, ale jsme pro sebe stvořeni.
Jsme stvořeni jeden pro druhého.
Ta věta shrnuje celý zatracený vesmír, no ne?
Drahý Calvine, jak to, že nevěříte na zázraky,
když muž tak přesvědčený o tom, že bude sám, našel takovou lásku?
Mám dojem, že jste vyvrátil vlastní filozofii.
Ohromně vám to přeju.
S rodinou i mým otcem se chystáme na návrat do Kalifornie,
tak to můžeme oslavit osobně.
No tak. Hej, poběž.
Neboj se.
Hej. Šestatřicítko, no tak. Jen pojď, poběž.
Co mám teď dělat s poštou pro pana Evanse?
Lásko, pro tebe.
VRÁTIT ODESÍLATELI
Mami! Už je tady!
- Pane Wakely. - Ahoj.
Volaly jsme do domova v Modestu a příští týden tam jedeme.
K nevíře, že ano?
Dobrý den. Ráda vás zas vidím.
No tedy. Neměl jsem ponětí, že jste Calvinova Elizabeth.
To je vážně něco. Nesu tohle. Dopisy, které mi napsal.
Díky.
Pojďte.
Takže? Co máte v plánu?
Upřímně, celá ta věc s Calvinovou minulostí,
přehrabovat se jeho životem...
Nikdy bych Mad nic netajila,
ale bojím se jí do života vpustit lidi, kterým nemůžu věřit.
Chápu. Bojíte se neznámých proměnných.
Calvin se do vás vážně dost otiskl, že ano?
- Nebo možná já do něj. - Teď to všechno dává smysl.
Pravda je taková, že jsme se navzájem měnili k lepšímu.
Takže... kněz a chemik.
Co vás svedlo dohromady?
Oba jsme tápali a radši jsme se ptali, než odpovídali.
Co svedlo vás dva?
Podle mě jsme jeden v druhém našli svou víru.
Od vás bych to slovo nečekal.
Proč ne?
Víte přece, že náboženství stojí na víře.
Ale víra nestojí na náboženství, že ne?
Ano, vskutku. Vy dva jste pro sebe stvoření.
Neznala jsem ho dost dlouho.
Ne, to neznala.
DOMOV SVATÉHO LUKÁŠE
BŮH SE POSTARÁ
Víš, co znamená krotit svoje očekávání?
Měřit je?
Jsi blízko. Znamená to nečekat nic moc. Pro případ, že nedostaneme, co chceme.
Dobře, budu se krotit.
Ať to tady dopadne jakkoli, mám tě ráda a tvůj táta zrovna tak.
Mami, to říkáš vždycky.
Jak mě může táta mít rád, když mě nepoznal?
Protože, Madeline Evansová Zottová, jisté věci popírají empirické důkazy.
Jak vám pomůžu, paní Zottová?
Slečna Zottová, ne paní. Moji rodiče nebyli sezdaní.
Žil tady chlapec jménem Calvin Evans.
Byl to můj otec.
A ví tvůj... otec, že jste tady?
Už zemřel.
Ach tak. To opravdu nerad slyším.
Moje dcera našla v jeho pozůstalosti několik napomenutí z vašeho ústavu.
To jméno mi nic neříká.
Musíte tu mít nějaký systém. Záznamy nebo složky, kam se dá nahlédnout.
Rád se podívám. V kterém roce tady byl?
Od roku 1921 zhruba do roku 1939, plus minus.
Před požárem.
Je mi to líto, ale mnohé z našich nejstarších záznamů shořely.
Opravdu si na něj nevzpomínáte?
Miloval vědu a knihy. Byl velmi chytrý a taky rychle běhal.
Smím vám navrhnout, abyste požádaly nebeského Otce
o uzdravení rány ve vašich srdcích?
Mad. Moc mě to mrzí, králíčku.
- Králíčku, vím, že jsi zklamaná... - To vůbec nedává smysl! On lže!
Mad.
Králíčku.
Nechci další slepou uličku.
- Králíčku, mrzí mě... - Vím, že tu byl.
Musí tu někde být důkaz.
Dobře. Pomůžu ti.
Mami, podívej.
NÁZEV NADĚJNÉ VYHLÍDKY
VYPŮJČIL SI CALVIN EVANS
TUTO KNIHU DAROVALA REMSENOVA NADACE
Copak?
Vodítko. Měla jsi pravdu.
REMSENOVA NADACE
- Už odcházím. - Dobrou noc.
- Moc nepřetahujte. - Dobře.
Překlad titulků: Růžena Svobodová