ІНТЕРНАТ СВ. ЛУКИ ДЛЯ ХЛОПЦІВ
Скільки можна? Годі копатись у бруді.
Вибачте, сестро.
Коли-небудь цікавість заведе тебе туди, звідки не буде вороття.
«І можуть померти раптово, серед ночі.
Очі Його спостерігають за людьми, і всі їхні кроки Він бачить».
За спізнення буде догана, Келвіне Еванс.
На чому ми зупинилися?
«Немає такої глибокої тіні
чи цілковитої темряви, в якій могли б сховатися злочинці».
ВИВЧЕННЯ БІБЛІЇ
«Бог не призначає людям часу...»
КОНСПЕКТ З ХІМІЇ
«...коли вони мають прийти до нього на суд».
Будь ласка, дивіться на дошку.
У вірші сказано: «Усіх їх створив Господь».
Вибачте, що заважаю, сестро Бет Енн.
Діти.
У нас щойно була зустріч з єпископом.
Містер і місіс Сміт готові забрати його додому.
Джеремає,
до тебе знов приїхали важливі люди.
Привітайся.
Джеремая. Привіт. Ходімо надвір.
- Дякую. - З Богом.
Продовжуйте твір.
«Усіх їх створив Господь».
НА ОСНОВІ КНИЖКИ БОННІ ҐАРМУС
УРОКИ ХІМІЇ
СТОВПИ НАДІЇ СВІЧКИ
Ну, хлопці. Ставте.
Через тиждень так само?
Збільшите виробництво вдвоє – я вам віддячу.
Дякую.
Обережно. Не розливай сивуху. Єпископ нас уб'є.
- Неси ще порожню. - Ага.
На, сито.
Повні пляшки став отуди.
О, Келвін. Ось ти де.
Усі вражені тим, як ти працюєш.
Думаю, пора збільшувати виробництво.
Це термометр?
Так, про який ти казав.
Чудово.
Що ще тобі треба?
Став сюди. Тільки обережно.
Знімай з руки.
Став на другу плиту.
- Уже нема місця. - Треба більше ящиків.
- Отуди к бісу, лімузин! - Що за слова?
Це «кадилак»!
Мабуть, це професійний бейсболіст чи кінозірка.
Нащо він приїхав?
І не надійся. Він точно приїхав по мене.
Помрій.
Келвін.
Келвіне, я хотів би поговорити про твоє майбутнє.
Ти став для мене незамінний, а за таке варто нагородити.
Тому я звільняю тебе від щоденних обов'язків.
Щось не так?
Що то за чоловік приїжджав?
Мені здалося, що він приїхав по мене.
Він приїжджав через тебе.
Так і знав. Це мій батько, так?
Келвіне, мені жаль.
Я все йому про тебе розказав, і він тебе бачив.
Але він тебе не забере.
Мені жаль, Келвіне.
Але... Може, я б з ним поговорив?
- Він би побачив, що... - Ні.
Послухай, ти мені занадто дорогий,
щоб віддавати тебе цим ненависним, егоїстичним людям.
Ти й без того вже носиш у собі їхню неповноцінність.
І це буде твій тягар,
хоч би якою доброю людиною ти був, хоч би як ти старався.
Поводьтеся природно, але поважно.
Скільки ще це триватиме?
Може, один загальний знімок?
Ви думайте, як вибороти ще один тенісний кубок
у тих сучих синів з Лабораторії реактивного руху.
- Хай д-р Еванс насолодиться миттю. - Авжеж, сер.
У вас кабелі для електрофорезу під'єднано навпаки.
Ні. Не думаю, що вони...
Д-ре Еванс, нахиліться трохи наліво. А то на вас тінь.
Я точно перевіряв.
Чорт забирай!
Ці зразки – непотріб. Так не можна працювати.
Тут забагато людей, забагато шуму, забагато зайвого відвертає увагу.
- Д-ре Еванс, запевняю вас... - Ви маєте рацію.
Скажіть, що вам треба.
Власній кабінет. Без хіміків, без лаборантів.
Без цієї уваги. Мені потрібна тиша.
Коли повернетеся з Бостона, для вас усе буде готово.
Роберте, займися цим.
Так, сер.
Прославте Гастінґз. І скоріше вертайтеся.
Популярність триває, доки даєш людям про щось писати.
І тепер ви бачите, що кожен живий організм на нашій планеті:
від лишайників до мишей і студентів Гарварда –
утворює свої білки з одного й того самого набору з 20 амінокислот.
Так, РНК і ДНК складаються лише з чотирьох нуклеотидів,
але їхні хаотичні процеси свідчать, що життя народжується з випадкової,
нескінченної пермутації. А не сталого, ефективного відбору амінокислот.
Дякую.
Шановний д-ре Еванс, я не маю хімічної освіти.
Але, прослухавши вашу лекцію, відчув потребу написати вам.
Д-РУ КЕЛВІНУ ЕВАНСУ
Ваша робота мене зачаровує. Навіть розпалює.
Але, схоже, у своєму дослідженні ви не враховуєте таємниць
Господніх.
А що як Бог – це спонтанне зародження?
Що як відсутня ланка між нуклеотидами й ранніми формами життя –
це сила, яку наука не здатна пояснити сама?
Я розділяю вашу схильність ставити під сумнів загальноприйняті точки зору.
З повагою – Кертіс Вейклі.
Це можна поставити на той столик. Дякую.
Шановний м-ре Вейклі... пасторе Вейклі?
ШКОЛА БОГОСЛОВ'Я
Не впевнений, коли у вас посвята в сан.
Ви маєте й самі розуміти, що я переконаний атеїст.
Але, незалежно від поглядів, лише інтелектуально нечесна людина
може спостерігати, як хромосома проходить метафазу ділення клітини,
і продовжувати вірити, що це всемогутній бородань
у небі так усе придумав.
Але прошу вас: переконайте мене в цьому.
Я ніколи не уникаю цікавих дебатів.
З повагою – Келвін Еванс.
Шановний д-ре Еванс, дякую за відповідь.
Ніколи не мав задоволення бачити хромосому в метафазі,
тому визнаю свою упередженість.
Але я вважаю, що містичне
і природне – це не протилежності у своїй суті.
На мою думку, наука відповідає на питання «як?», а релігія – «чому?».
Щоб не сперечатися з вами,
я вирішив доручити це Чарльзу Дарвіну,
який довів, що наука відповідає і на питання «як?», і на «чому?».
«ПОХОДЖЕННЯ ВИДІВ»
Ти чуєш? Це ж Чарлі Паркер?
Ах, так. Мій затятий ворог. Ще один Чарлі у твоєму житті.
Ох, коханий. Тут без шансів.
А вони мають смак.
Мабуть, не чують через музику.
Гарр, вертаймося.
Не вигадуй.
Та ні, він білий.
Саме так. Чим можу допомогти?
Ласкаво просимо в Шуґар-Гілл, сусіде.
Дякую.
Заходьте.
- Будь ласка. - Дякую.
То...
То у вас Паркер грав?
О, так. У вас добрий слух. Я слухав сторону «Б».
Сингл Дона Баяса. Ось. Візьміть. Послухайте.
Я не можу.
Це значить, що вона точно це зробить.
Не хочу допитуватись, але як ви опинились у цьому районі?
Я знайшов цей будинок, коли біг.
Куди бігли?
То була пробіжка. Ну, фізична активність.
Мабуть, це суто біле хобі.
Звідси до моєї роботи лише вісім кілометрів, тому...
Ця робота, до якої вісім кілометрів, – НДІ ім. Гастінґза?
Так. Я працюю там хіміком.
А чим ви займаєтеся?
Я інтерн у лікарні «Кайзер».
Ага.
А я – помічниця юриста в конторі Голліса, Моррісона й Даґласа.
Це чудово. Я... Так. Знаєте...
Про мене трохи написали в пресі, і відтоді
мені приходять різні листи.
Наприклад, релігійні погрози, пропозиції одруження.
І хоч мої батьки вмерли, пишуть люди, які вдають моїх родичів.
Здається, вони плутають професію хіміка з прізвищем Рокфеллер.
Що... Можете... Не знаю. Можете з цим допомогти?
По-перше, я помічниця юриста, я сама не юрист.
Розумнішого юриста годі й шукати.
Але, на мою думку, яка не має юридичної сили,
можна написати їм листи про припинення й непоновлення таких дій.
Так!
Я б дуже хотів, щоб вони припинились і більше не поновлювалися.
Добре.
Знайомтеся: моя нова секретарка...
- Вітаю всіх - Вітаю, Ґрейсі.
Значить, ти – дівчина, за якою упадає Гаррі Мортон.
Ґрейсі, це секретарка Гаррі.
Справді? Не будь дурна, не упадай за ним.
Вона набагато гарніша.
- Та ну? - Ви вже тиждень
не спілкуєтеся,
і вона вирішила, що ти вмерла.
Годі вже про неї.
Я подзвоню, коли буду готова. Вибач.
Я знаю відповідь.
- Я знаю відповідь. - І я.
Я знаю.
Звертайся до лікаря.
Та ну. Ні!
Шановний д-ре Еванс, дуже дякую вам за дарунок.
Мені цікаво читати,
а дочка весь час забирає книжку, щоб розмальовувати пташок.
Хоч я й не вважаю, що Дарвін писав свою найвидатнішу працю,
щоб її використовували як розмальовку,
я радий, що нею користується вся родина.
А у вас є діти?
Попри поодинокі істерики й псування особистих речей,
щиро рекомендую.
Ось вам відповідь:
я не маю ні дружини, ні дітей, ні зобов'язань.
Я одружений з роботою, і мені так краще.
В одному ми з Дарвіном згодні:
людина не створена жити на самоті.
Ви знаєте, що в «Походженні людини»
він згадує любов 95 разів?
Ой-ой.
Якщо в експеримент свого життя включити зовнішні змінні,
результат може здивувати й порадувати.
Тому благаю вас: поки що не виключайте нічого й нікого.
Поміркуйте, друже.
Вибач, що я так довго.
Натрапила в туалеті на колегу. Який дивний збіг обставин.
Який збіг обставин?
Я хотіла сказати, що іноді світ дуже малий.
Я її зустріла, коли ми з тобою прийшли сюди.
Скоріше це не варта уваги статистична ймовірність.
Бо люди переважно вечеряють
у період з шостої до восьмої вечора,
а в цьому районі лише чотири ресторани.
Якщо ви з подругою живете поряд,
то існує дуже висока ймовірність, що ви будете перетинатися.
Ти сьогодні її зустріла не тому, що світ малий,
а тому, що передбачуваний.
Точно.
Вибач. Здається, це було нечемно.
Ні, аж ніяк.
Я дуже зраділа, коли ти нарешті подзвонив.
Я вже вибрала ідеальну сукню,
але, звісно ж, розлила на неї лак для нігтів.
Тому наділа, що було.
У складі тканині є ацетат?
Не знаю.
Бо якщо є, то не використовуй ацетон і воду.
Зіпсуєш тканину. Завжди змішуй кокосову олію
один до одного з розчинником.
Дуже винахідливо.
Можливо, в цьому районі п'ять ресторанів.
Моя біографія показує, що експеримент мого життя
не дуже вдало проходить з включенням зовнішніх змінних
і що його результати будуть гарантовано нікчемні.
Колись мені сказали, що я неповноцінний.
Можливо, та людина мала рацію. Мені краще самому.
У вашому голосі
читається біль.
Мені дуже жаль, що хтось сказав вам таке.
Я не згодний.
Але неможливо сперечатися з тим, що любов – коли ми їй відкриваємося,
втрачаємо її, коли нам її не вистачає – робить нас схильними страждати.
Тату.
Зазвичай я кажу, що воно того варте.
На жаль, тепер я не в тій ситуації, щоб читати комусь лекції про віру.
Лікар казав надівати куртку.
Так-так.
У батька рак жовчного міхура,
і він не лікується,
бо вирішив, що хворобу в його тілі знищить молитва.
Неприємно це визнавати, але я сердитий на Бога.
Як він може кидати без підтримки найпобожніших з нас?
...у своїй невинності, і питає, чому Бог...
Мені було щиро прикро дізнатися про твого батька.
Надсилаю тобі дослідження Єльського університету:
там відкрили хімічну речовину, що забезпечує тимчасову ремісію
у деяких пацієнтів з хворобою Годжкіна.
Вибач, якщо лізу не у свою справу.
Я вдячний за твою доброту.
Знаєш, попри мої сумніви й твій опір вірі,
мені важко не бачити в нашій дружбі доказ божественного втручання.
Такі неочікувані взаємини? Це Бог.
Надіюся, що ти лишатимешся відкритий до невідомих змінних,
тому що, Келвіне,
нікому не буває краще на самоті.
Кертісе, якщо чесно,
донедавна я не брав на віру твої слова.
Можна сісти з вами?
Можна.
Я познайомився з дівчиною.
І вона настільки неочікувана,
що її щастя переважає ті цілі, які я раніше ставив собі в житті.
Я хочу дати їй усе.
Бути всім для неї.
Вона – моє «як?» і моє «чому?».
Келвіне, я надзвичайно радий це чути
і без зайвої скромності вважаю, що це трохи й моя заслуга.
До речі, в мене теж є добра новина.
Батько погодився на лікування.
Бажаю тобі й твоїй коханій щасливих свят.
Допомогти щось підібрати, сер?
Не знаю. Я просто йшов мимо.
Та я навіть і не знаю, з чого почати.
Опишіть свою дівчину.
Вона мені не дівчина. Вона щось цілковито інше.
Ясно. Подивіться оцей.
Такий тепер хочуть усі дівчата, повірте.
Ні, Елізабет не хоче те, що хочуть усі дівчата.
Вона навіть не вірить у шлюб. Чи не вірила.
Раніше.
Розумієте тепер усе інакше.
Усе стало інакше, коли ми познайомилися.
Вибачте. Не варто казати все це незнайомій людині.
Та ні, це навіть добре.
Більшість чоловіків лише питають, що найдешевше, а що найдорожче.
Щось мені підказує, що це не ваш випадок.
Вона проста.
Ні, що я кажу? Вона не проста.
Вона цінує простоту. Практичність.
Зазвичай вона не носить прикрас.
Але якби носила, це було б щось складне, але чітке.
Камінчик тут невеликий,
але це наш найчистіший діамант.
І граней у нього найбільше.
Покрутіть і подивіться, як він відбиває світло.
Так.
Так, це вона.
Уже маєш червоний ніс?
У тебе нема...
Ти що, здригнувся? Ти сьогодні дуже дивний.
Мені здається дивним, що ти думаєш, ніби я дивний.
Ясно, дивна-дивна людино.
Агов, Скруджі.
Якщо не побачу вас в обід на колядках, напишу на вас скаргу.
- Після тебе. - Боягуз.
ШІСТЬ ТРИДЦЯТЬ
Я подумала: Шість Тридцять може бігати з тобою.
Бо я цього з тобою нізащо не робитиму.
Ідеальний дарунок.
У мене ще дещо. Дрібничка.
Переїжджай до мене.
- Ти вдома? - Секунду.
Я використала свій ключ.
- Що робиш? - Просто прибираю.
- Прибираєш? Якась особлива нагода? - Дехто приїде якийсь час пожити.
Якийсь час?
Може, перенести тебе через поріг?
Ні, так роблять після одруження.
Я купив виделки.
Я вражена. І скільки ти купив?
Стільки, щоб двоє з'їли замовлення з кафе.
- Тобто дві. - Дві.
А ложки й ножі купив?
Чорт.
Нарешті я розширю нашу бібліотеку.
Скільки разів можна читати «Великі сподівання»?
Ти готувала одну й ту саму лазанью вже 79 разів.
Це не рівноцінне порівняння.
- Вона щораз трохи інша. - З цікавою книжкою так само.
- Як це може бути? - Бо книжка лишається незмінна,
а ти – ні.
Ти ж не казав, що це чарівна книжка.
- Чарівна книжко, розповідай секрети. - Ні, вона говорить лише до мене.
Це моя книжка.
У мене до тебе нове питання.
Як ти наважився освідчитися?
Ні в чому в житті я не був сильніше впевнений,
але мене повністю паралізував страх.
Мене паралізувала думка, що я попрошу її
провести решту життя зі мною, і одразу ж це розвіє чари:
вона зрозуміє, що я її не гідний.
Поснідаємо?
Можливо, церква набагато краще сплела в мені любов і страх,
ніж мені здавалося.
Келвіне, можу лише порадити не зациклюватися.
На цій землі ми можемо тільки любити всім серцем
і сподіватись отримати таку ж любов у відповідь.
Ми всі неідеальні.
Саме тому в шлюбній обітниці є слова «в горі й у радості».
Святе Письмо каже нам: «Насамперед щиро любіть одне до одного,
бо любов перекриває численні гріхи».
Але, можливо, тут чогось бракує.
По-справжньому любити й бути любимим означає любити в людині все,
навіть те, що прийняти в ній найважче. Можливо, особливо те, що найважче.
Працюєш над проповіддю?
Скоріше над проповіддю для однієї людини. Пишу листа другові.
Дай угадаю. Тому вченому-безбожнику?
Тому, який схилив мене на бік хімієтерапії,
сказавши, що «це так Бог відновлює форму свого оригінального витвору
- з блудних клітин». - Саме йому.
Оце так збіг...
що ця дружба зав'язалася саме тепер.
Ну, «коли починають траплятися збіги,
вони продовжують траплятися найдивовижнішим чином».
Це ти сам вигадав?
Ні, це Агата Крісті.
Ох, та скільки можна?
Кертісе,
віра в те, що любов усе подужає, – це прекрасний ідеал.
З цим не сперечатимуся.
На жаль, у моєму випадку, боюсь, усе інакше.
Я все життя ховаю свої найгірші сторони.
Мені страшно думати, що комусь доведеться бачити мої вади.
ЕЙВЕРІ ПАРКЕР
КЕЛВІНУ ЕВАНСУ
Ще й дорогій мені людині.
Бензин не подається.
Покликати майстра?
І в таких умовах ми повинні готувати заявку на Ремсена?
Це просто знущання.
Дякую.
Та скільки можна?
Я спеціально переадресував ці листи своєму юристу.
Я не можу працювати, коли мене невпинно завалюють цією настирливою брехнею.
Вибачте, д-ре Еванс.
- Мені не казали сортувати... - Це неприпустимо! Хто ваш керівник?
Келвіне.
Дякую.
Навіщо так?
Я хочу, щоб це припинилося.
Таке враження, що ніхто тут не цінує того, що я намагаюся здійснити.
Он як. Ну, я не заважатиму твоїй важливій роботі.
Не думав, що ти будеш удома.
Авжеж я вдома.
Ти й досі хочеш бути зі мною?
Так, хочу.
Я розсердився.
Буває, що люди сердяться. Мене більше цікавить причина.
Келвіне, ти теж бачив мої найгірші сторони.
Ти не стала подобатися мені менше.
А якщо я тобі скажу, що те саме почуваю до тебе?
От побачиш.
Усе зрештою вийде на поверхню, хочемо ми цього чи ні.
Не знаю, з чого й почати.
Почни повільно. Розкажи, що сьогодні сталося.
Батьки кинули мене, а вже пізніше загинули.
Ці листи, люди, що вдають, ніби я щось значу для них, ніби ми родичі...
Це сіль на роз'ятрену рану.
Я радий, що батьки мертві.
Так легше жити далі.
Важко промовляти вголос те, що ми ледь наважуємося сказати собі.
Оце так повільно почав.
Вейклі,
вибач, що я давно не писав.
Здається, від останнього листа я прожив кілька життів.
Ліву руку над правою. Отак.
Завжди ліву над правою. Ну як? Добре. Чудово.
Інстинктивно хочеться класти великі пальці на краї.
Знаєш чому? Так.
Фредді.
Вітаю. Хочу вибачитися за той випадок.
Ще раз: вибачте.
Я не хочу одружуватись і не хочу дітей.
Дякую, що сказала. Тепер я знаю.
Що знаєш?
Що тобі треба.
Якщо ти будеш зі мною і будеш щаслива, то мені цього достатньо.
Привіт. Хочеш іти гуляти? Добре.
Майже все.
Лизнеш марку?
Ну, все.
КЕРТІСУ ВЕЙКЛІ
Усе. Ходімо. Ходімо.
Ти знаєш, що я не хотів одружуватися.
А потім раптом пішов купувати перстень на заручини.
- Думаю... - Дуже близько.
...я хотів урівноважити те, що в мені зламане...
- Так, уже йдемо. - ...ухопився за щось ціле
та ідеальне, що міг би їй дати,
бо так сильно хотів бути для неї ідеальним.
Ну що, Шість Тридцять, готовий? Уперед. Ходімо.
Але, як завжди, вона мене здивувала.
Вона бачила мої найгірші сторони й усе одно кохає мене.
Шлюб, усі ці традиційні етапи –
можливо, вони не для нас. Але ми – одне для одного.
Ми – одне для одного.
У цих словах цілий усесвіт, правда ж?
Келвіне,
чому ж ти кажеш, що не віриш у дива,
якщо був такий певний у самотності, а знайшов таке кохання?
Здається, ти спростував свою ж філософію.
Я дуже за тебе радий.
Моя сім'я готується вертатись у Каліфорнію разом з батьком –
може, відсвяткуємо при зустрічі?
Перестань. Ходімо.
Шість Тридцять, усе добре.
Шість Тридцять, перестань. Ходімо.
Що мені тепер робити з кореспонденцією д-ра Еванса?
Любий, це тобі.
ПОВЕРНУТИ ВІДПРАВНИКУ
Мамо! Він прийшов, прийшов!
- Містер Вейклі. - Привіт.
Ми подзвонили в інтернат у Модесто й поїдемо туди на тому тижні.
Уявляєте?
Вітаю. Рада знов зустрітися.
Ого. Я навіть не уявляв, що ви – Келвінова Елізабет.
Неймовірно. Я приніс листи, які він мені писав.
Дякую.
Проходьте.
І які у вас плани?
Якщо чесно, це дослідження Келвінової біографії,
копирсання в його минулому...
Я б не стала нічого приховувати від Мед,
але боюся привести в її життя людей, яким не можу довіряти.
Розумію. Ви боїтеся невідомих змінних.
Келвін таки серйозно на вас вплинув.
- Може, це я на нього вплинув. - Тепер усе стало ясно.
Насправді ми змінили один одного на краще.
Отже... Священник і хімік.
І що, по-вашому, вас зблизило?
Ми знали, що знаємо мало,
і питали, а не відповідали.
А вас з ним?
Мабуть, ми знайшли одне в одному віру.
Як дивно чути від вас це слово.
Чому?
Ви ж знаєте, що основа релігії – віра?
А ви знаєте, що основа віри – не релігія?
Так, справді. Ви ідеально підходили одне одному.
Я недостатньо довго його знала.
Недостатньо.
ІНТЕРНАТ СВ. ЛУКИ ДЛЯ ХЛОПЦІВ
БОГ ДАСТЬ
Ти знаєш, що означає «тамувати очікування»?
Відмірювати їх?
Майже. Це означає не завищувати їх, на випадок, якщо не отримаєш бажаного.
Добре, я тамуватиму.
Хоч би що з цього вийшло, я тебе люблю. І тато теж.
Мамо, ти завжди так кажеш.
Але як тато може мене любити, якщо ніколи мене не бачив?
А так, Медлін Еванс Зотт, що є речі, які суперечать емпіричним доказам.
Чим я можу допомогти, місіс Зотт?
Міс Зотт, не місіс. Мої тато й мама не були одружені.
У вас жив хлопчик на ім'я Келвін Еванс.
Він був моїм татом.
А твій тато знає, що ти зараз тут?
Він умер.
Он як. Дуже жаль це чути.
Моя дочка знайшла кілька доган
з вашого закладу серед його особистих речей.
Це ім'я ні про що мені не каже.
У вас же має бути якась система. Записи чи справи, які можна подивитися.
Я з радістю подивлюся. У якому році твій батько тут жив?
З 1921-го приблизно до 1939-го, плюс-мінус кілька років.
До пожежі.
На жаль, у нас згоріло багато старих документів.
Ви точно його не пам'ятаєте?
Він любив науку й книжки. Він був дуже розумний і швидко бігав.
Дозволь запропонувати тобі звернутися до Господа нашого.
Він допоможе змиритися з утратою.
Мед. Мені дуже жаль, рибко.
- Рибко, я знаю, як ти засмучена... - Такого не може бути! Він бреше!
Мед.
Рибко.
Я не хочу знов бути в глухому куті.
- Мені жаль, рибко. Я... - Я знаю, що він тут жив.
Мають бути докази.
Добре. Я допоможу.
Мамо, дивись.
АВТОР: ЧАРЛЬЗ ДІКЕНС НАЗВА: «ВЕЛИКІ СПОДІВАННЯ»
ЧИТАЧ: КЕЛВІН ЕВАНС
ЦЮ КНИЖКУ ПЕРЕДАВ У ДАР ФОНД РЕМСЕНА
Що таке?
Зачіпка. Ти маєш рацію.
ФОНД РЕМСЕНА
- Я йду. - Що ж, до побачення.
- Не сидіть довго. - Добре.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька