Mamma, se.
FORFATTER - CHARLES DICKENS LÅNERENS NAVN - CALVIN EVANS
DENNE BOKEN ER DONERT AV REMSEN-STIFTELSEN
Hva er det?
En ledetråd.
STORE FORVENTNINGER AV CHARLES DICKENS
TRETTI ÅR TIDLIGERE
Fy faen, en limo!
En Cadillac!
Jeg vedder på at han er baseballspiller eller filmstjerne.
Sir, jeg må be om unnskyldning. Vennligst sitt.
Sekretæren min sa noe galt da hun snakket med deg på telefonen.
Hvordan da?
Calvin Evans var her.
Han ble adoptert.
Nei, sir.
Han ble tatt fra oss.
Tuberkulose.
Når skjedde det?
Forrige sommer.
Calvin var en utrolig gutt.
Et enestående anlegg for vitenskap.
Han fikk veldig mye ut av Remsen-stiftelsens støtte.
Calvin.
Beklager, men han vil ikke ha deg.
BASERT PÅ BOKA AV BONNIE GARMUS
SCENEINNGANG
- Supper at Six. Kan jeg hjelpe deg? - Supper at Six. Ja.
Hvem er de til? Si ifra neste gang. Jeg har en strålende blomsterdekoratør.
Jeg kjøpte dem til kontoret. Du sa det var trist.
Jeg ville gjøre det u-trist.
Vel, de er vakre.
- De og de. - Takk.
God morgen. Remsen-stiftelsen har ikke ringt tilbake.
Jeg skulle ikke spørre, men det var frekt av dem.
Jeg passer alltid på å ringe tilbake
- innen utgangen av dagen. - Du er en borger i et sivilisert samfunn.
Mad kjører dit selv snart.
- Miss Zott. - Og...
- Takk. - Ja.
- Hallo. - Hei.
Ja?
- Forresten, glem det. Det er ingenting. - Fran, du har aldri ingenting å si.
Det er personlig, så hvis du ville...
- Beleilig. Vi er både venner og kolleger. - Jeg er forelsket i Walter.
- Dette er fantastisk. - Slutt å smile.
Jeg kan ikke det. Jeg vil ikke det. Du må be ham ut på middag.
- Nei. Mannen ber ut. - Ikke hvis mannen er sjenert
og ikke verdsetter seg selv.
Ikke hvis kvinnen er selvsikker og vet hva hun vil ha.
- Glem at jeg sa noe. - Umulig. Jeg har upåklagelig hukommelse.
- Ja, hallo. Hei. - Phil ber dere om å gå til scenen.
- Skal Walter være der? - Ja, Walter også.
Vi kommer snart.
- Takk. - Ingen årsak.
- Gleder meg til møtet. Walter? - Glem det.
Kan ikke det. Walter.
- Swift & Crisp er dødt. - Hvorfor det? Vi har stabilt gode tall.
De mener at politikk ikke hører hjemme på kjøkkenet.
- Må de hvile i fred. - Syns du det er morsomt?
- Nei, jeg syns ikke rasisme er morsomt. - Ok.
Så vi har vår fulle hyre med å finne en ny sponsor.
Nei. Jeg får ikke engang et kattematselskap til å svare.
Tror du meg ikke?
Vet du hva?
Du spotter meg, du håner meg, du avfeier sponsorene våre.
Du tror at programmet er en offentlig tjeneste.
Men det er det ikke. Det er en forretning. Så her er tidsfristen din.
Finn en sponsor innen to uker, ellers får du sparken.
Nyt dine siste dager her.
Vi er én stemme unna å forhindre at motorveien blir bygget.
Thompson og Sommers har ikke bestemt seg, og ingen av dem ringer meg opp igjen.
Sier du det?
Takk.
- Er alt i orden? - Vi har den!
Thompson er ut, men Sommers er inn! Vi har stemmen.
Er du sikker?
Det tok bare sju år, tre hundre begjæringer
og seks turer til Sacramento, men gretne, gamle, flotte Sommers er inn.
- Noe jeg skal gjøre? - Ja. Be til Gud om at han ikke dør
- innen de stemmer. - Jeg drar til kirken.
Dra. Ja!
ADVOKATKONTOR
- Hun er så lur. - Kan ikke tro at hun faktisk ringte selv.
- Tenk om hun kommer. - God morgen.
- Velkommen tilbake, sir. - Hva har jeg gått glipp av?
Elizabeth Zott ringte ikke én, ikke to, men tre ganger.
- Hvem er Elizabeth Zott? - Supper at Six? Hun er på TV.
- Hvorfor vil hun snakke med meg? - Det er det vi vil vite.
Jeg sitter som på nåler. Ring henne, takk.
Det burde mer til for å få applaus enn å fylle sopp.
Visste dere at det finnes over 10 000 soppvarianter i verden,
men at bare fire-fem prosent er spiselige?
Det er på en måte som mennesker.
Det er bare fire-fem prosent jeg kan fordøye. Er dere ikke enige?
Mens vi venter på soppen, kan vi ta en liten spørsmålsrunde.
Her.
Nest bakerste rad.
Miss Zott, du husker meg nok ikke, men jeg var her for noen måneder siden.
Dr. Fillis, hjertekirurg. Klart jeg husker deg.
Vel, ikke riktig ennå.
Men jeg kom inn på USCs medisinske fakultet.
Jeg visste du ville det. Jeg visste du kunne det.
Jeg er den eldste studenten og er konstant utmattet,
men jeg har også aldri vært lykkeligere.
Det fortjener derimot en applaus.
Takk for at du så noe i meg som jeg ikke så i meg selv.
Takk.
- Er det noen andre spørsmål? - Her.
Vet du, med all spenningen i dag
glemte jeg å fortelle deg om en gigantisk mulighet. Stor.
Jeg er lutter øre.
Woodrow Wilson ungdomsskole ba deg om å være dommer på naturfagsmessen.
Jeg avslo høflig på dine vegne.
Nei, jeg gjør det. Hva som helst for å distrahere meg.
- Er det sant? - Helt sant.
Jeg skal ringe og ordne det.
- Walter, går du ut med noen for tiden? - Nei, jeg fungerer best alene.
Før mente jeg også det.
- Og så? - Jeg møtte Calvin.
Hvis muligheten dukker opp, kjærlighet, mener jeg...
...burde du vurdere det.
Føles som om jeg er hos en psykolog.
Vel...
- Av gårde for å ringe flere sponsorer. - Walter...
Å gjøre dette var ikke det jeg ba om eller det jeg ønsket meg.
Men nå som jeg føler at programmet blir tatt fra meg,
føler jeg at en del av meg også forsvinner.
Elizabeth. Jeg er produsenten din.
Det er min profesjonelle plikt og mitt personlige valg å støtte deg.
Det vil aldri forandre seg.
Takk.
Unnskyld meg. Jeg må gi svar til noen sjetteklassinger på dine vegne.
Elizabeth Zott.
Ja, den virkelige Elizabeth Zott.
Ja, men jeg vil helst møtes personlig. Hva er adressen din?
- Er du nervøs? - Nei.
For det er helt greit å være nervøs.
- Jeg er nervøs. - Er du det?
Det er jeg.
Det er deg og meg.
DENNE HEISKUPEEN OPP
Jeg har aldri sett dette. Han er så alvorlig.
Beklager at jeg er sen. Harry Wilson.
Jeg sa til kona mi at du skulle komme, og hun skrek som om du var Elvis.
Hvordan kan jeg hjelpe deg?
Mr. Wilson, dette høres kanskje underlig ut,
men vi vil stille noen spørsmål om Calvin Evans.
Hvorfor støttet Remsen-stiftelsen Calvin hele livet hans?
Unnskyld, hvordan kjenner du Calvin Evans?
Han...
Dette er Mad, min datter.
Min og Calvins.
Vennligst...
Vennligst vent. Det er ikke jeg som burde forklare dette.
Jøye meg.
Hei.
Ms. Parker, jeg har en viktig beskjed.
Du må være Mad. Jeg heter Avery.
Jeg er din...
Calvins mor.
Det går bra.
- Takk. - Ja.
Kom, gullet.
Det er mye jeg vil spørre om...
Hvorfor ga du bort pappa til skolehjemmet?
Jeg...
Hvis det går bra, vil jeg ta det fra begynnelsen.
Da jeg var 16,
ble jeg gravid ved et uhell.
Vær så god. Greit. Forsiktig.
Å få barn var det mest utrolige som noensinne hadde skjedd meg.
Men som det meste i livet mitt
hadde foreldrene mine andre planer, og jeg hadde ikke noe jeg skulle ha sagt.
Nei. Vær så snill. Nei.
Jeg visste ikke hvor de førte ham. Jeg hadde ikke bilde av ham.
Men det ene ønsket de hedret, var navnet hans. Calvin.
Jeg kjente ham bare i noen minutter,
men hans eksistens forandret hele livet mitt.
Da jeg ble 25, fikk jeg tilgang til midlene mine,
og jeg engasjerte en advokat til å hjelpe meg med å finne Calvin.
Wilson ble som en far for meg.
Jeg startet også Remsen-stiftelsen
og donerte penger til skolehjem i en radius på 500 km
i håp om at jeg kunne hjelpe ham.
Vi sluttet aldri å lete.
Og så, en dag,
var det som om skyene forsvant og himmelen delte seg,
og Wilson greide å finne ham.
Men så ble han fortalt at han nylig hadde dødd.
Håpet sprakk som en ballong.
Jeg ble helt flat.
Det var ikke før magasinforsiden
flere tiår senere at jeg så ham igjen.
Jeg bryr meg ikke om hvem som står bak mirakler.
Jeg brydde meg bare om at dette mirakelet var mitt.
Jeg skrev brev etter brev og ba om å møte ham,
men jeg fikk aldri svar.
Og så en dag...
...mottok jeg et brev fra et advokatkontor. De ba meg om å slutte å kontakte ham.
Jeg trodde han hatet meg. At han ikke ville ha noe med meg å gjøre.
Og han hadde all rett til det. Jeg ville også ha hatet meg.
Jeg dro innom huset deres en gang. Jeg så dere to sammen.
Han virket så lykkelig. Han hadde ro i sjelen.
Jeg visste at jeg måtte gi slipp på ham.
Hadde jeg visst at han hadde barn...
Jeg er veldig lei for det. Han trodde at du var død.
Stakkars gutt som trodde det.
Si meg, hva gikk jeg glipp av?
Hvem var den mannen?
Han var begavet, ordentlig og snill.
Og han danset veldig morsomt.
Jeg danser morsomt. Danser du også morsomt?
Jeg vet ikke.
Jeg hadde håpet at vi kunne bli litt kjent med hverandre.
Jeg fikk aldri muligheten med Calvin
og hadde gitt hva som helst for å bli kjent med datteren hans.
Barnebarnet mitt.
Det har vært en lang reise hit, og vi kommer til å trenge litt tid.
- Selvfølgelig. - Ja.
Kan jeg få spørre om hvorfor du kalte ham Calvin? Var det et familienavn?
- Nei, jeg kalte ham opp etter John Calvin. - Jeg er usikker på om jeg vet hvem det er.
Han var en teolog fra 1500-tallet som tippoldemoren din pleide å lese for meg.
Han trodde på predestinasjon.
En teolog.
Det hadde frydet ham.
Jeg håper å høre fra deg snart.
Vil du snakke om dagen? Om at du møtte bestemoren din?
Når jeg nådde enden på mysteriet, trodde jeg det ville føles annerledes.
I vitenskapen pleier oppdagelser å føre til flere spørsmål.
Jeg vil ikke stille flere spørsmål.
Jeg vil bare ha pappa.
Jeg vet det. Jeg savner ham veldig.
Men vet du hva? Jeg ser ham i deg.
Gjør du det?
Du vet hvordan du rynker pannen når du blir frustrert?
Eller at du leser tre bøker på en gang?
Eller at du glemmer å spise når du tenker hardt? Det er helt likt ham.
Pappa sa til Wakely at Store forventninger var yndlingsboken hans. Det er min også.
Du vet den fargeleggingsboken du har?
Se for deg at hver person du møter, hvert sted du besøker,
hvert brev du leser om faren din er enda en farge som fyller inn bildet av ham.
Det er en metafor.
Det er det.
- Vil du skulke med meg i morgen? - Jeg skulket med deg i dag.
Jeg vet det. Du begynner å bli god på det.
Når øynene ser bildet gjennom det røde og blå filteret,
virker det som om bildet kommer mot deg.
Det er en svært grundig tegning av en leopard. Takk.
Nå, hva syns du?
Jeg foretrekker humaniora.
Og hva har vi her?
Faren min eier et bakeri,
og jeg ville prøve ut hvordan ulike miljø kan hemme veksten av mugg.
Det vil være hjelpsomt for faren din.
- Vil du bli baker når du blir stor? - Nei, jeg vil bli biolog.
Vil du det? Har du lest Charles Darwins Descent of Man?
- Eller Erwin Schrödingers What Is Life? - Nei, men det skal jeg. Takk.
Bare hyggelig. Lykke til.
- Jeg liker å se på deg på TV... - Takk, gullet.
...men jeg tror ikke du hører hjemme der.
- Hvor hører jeg hjemme? - På et laboratorium.
Jeg gjorde et valg. Et valg jeg ville gjort tusen ganger.
- Men jeg vil alltid være kjemiker. - Kjemikere driver med kjemi.
- Charlie, er denne lang nok? - Den er veldig lang. Så fin.
- Litt lengre. - Er du sikker?
Gjør den litt lengre.
Hvorfor drikker vi ikke krydret sider året rundt?
Et av livets store mysterier.
- Vær så god, Junior. - Hva tenker Mad om Calvins mor?
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke hvor hun passer inn.
Du, Charlie, Linda og Junior er familien vår.
Du og Mad er en del av familien vår, men det var ikke slik vi begynte.
Jeg vil at Mad skal føle seg trygg og være elsket. Og hun har alt det.
Du sier det som om kjærlighet er begrenset.
Det skader ikke å ha flere folk som elsker og bryr seg om jenta.
Det minner meg på at jeg ikke har takket deg ordentlig
for at du reddet jentas hjem, og resten av nabolaget.
Jøye meg.
Vi er ikke i mål enda, men etter avstemningen på tirsdag
forventer jeg å få øl og blåbærpai resten av livet.
Motorveien her...
...er bare én versjon av det de gjør med fellesskap som vårt rundt om i landet.
Vi kan ikke gi oss i Sugar Hill eller til og med i California.
Jeg har ikke kameraer på meg, men jeg er en megafon.
Det er du også.
I noen uker til. Vi har ikke funnet en sponsor.
Du vil neppe holde kjeft med det første.
Er den ikke flott?
Hvis vi ikke hadde tak, hadde den vært vakker.
Jeg får hjelpe til før den mannen skader seg.
Står du i sofaen min med skoene på?
Den mannen.
- Skal vi fortsette? - Bare gjør det.
- Har du hørt noe? - Hun er aldri sen.
- Hva om hun ikke kommer? - Kan du lage mat?
Jeg kan legge iskrem i en skål. Teller det?
Harry kan kjøre forbi huset hennes.
- Harry. - Takk og pris.
Unnskyld. Jeg hadde et møte som varte for lenge.
Harry, disse er til publikummet. Legg én under hvert sete.
- En eske til i bilen. - Ok.
Hei, Walter. Jeg må ta en telefon først.
- Du har ikke tid. - Fem minutter!
Kom igjen. Perfeksjon kommer i veien for bra.
- Går det bra? - Ja. Hva med deg?
- Du har et spesielt blikk. Hva er det? - Klarhet.
Og nå, Supper at Six med Elizabeth Zott.
Sendingen begynner om fem, fire, tre...
Hallo. Jeg heter Elizabeth Zott, og dette er Supper at Six.
Jeg skal begynne programmet med noen kunngjøringer.
Før vi tar for oss de kjemiske forbindelsene til en skinkeglasur,
har dere kanskje sett at det ikke er noen Swift & Crisp-produkter strødd rundt her.
Det er fordi de droppet programmet vårt. Og det takker jeg dem for.
Jeg vet at ikke alle står for det jeg står for,
men man må snakke om sin overbevisning.
Swift & Crisp er forferdelig på et kjemisk nivå.
Frøoljer skader mitokondriene deres.
At jeg ba dere om å innta det, vil hjemsøke meg for alltid.
Men heldigvis har vi en ny sponsor. En som er på linje med våre verdier.
Tampax.
- Når skjedde dette? - Jeg aner ikke.
Jeg har brukt Tampax i årevis.
De er myke, slitesterke og hygieniske. Under setene er det en gave til dere.
For mennene som ikke har giddet å spørre om menstruasjon, skal jeg forklare.
Det er en prosess hvor blod avstøtes fra livmorslimhinnen en gang i måneden
fra puberteten til menopausen, bortsett fra under graviditet.
Jeg ringte kringkastingssjefen vår og fortalte ham det. Og han var enig.
Sa hun ordet "livmor" til Kenneth?
...en partner vi kan være stolte av. Men det var ikke bare derfor jeg ringte.
Jeg forlater Supper at Six.
Visste du om dette? Det var ikke dette vi diskuterte.
Jeg skal trekke meg på direkten.
Jeg har studert fjernsyn grundig og spår en økning i seere de neste ukene.
Å være vert for dette programmet har vært utrolig spennende.
Jeg kan takke hver og en av dere for det.
Vi ønsket å gjøre noe som betydde noe, og jeg mener at vi gjorde det.
Og, Kenneth, jeg gjør alt dette på den betingelse at endringer blir gjort.
Kenneth. Hadde jeg visst at du kom, skulle jeg ha åpnet en god flaske.
Du har sparken.
Programmet er ditt.
Hver kveld ber jeg barna deres om å gi dere et øyeblikk for dere selv,
og det er på tide at jeg gjør nettopp det.
Det er på tide at jeg reflekterer og finner ut hva som blir det neste.
Dere lurer nok på hvem som blir den neste verten for Supper at Six.
Vel, det blir en av dere.
Jeg vet det låter skummelt.
Men husk at mot er roten til forandring.
Og forandring er det vi er kjemisk designet for.
Jeg ber dere ikke om å dra dere opp etter støvelstroppene,
for mange kvinner har ikke støvelstropper å dra seg opp etter.
Hvis livet deres har vært som mitt,
vil ikke drømmene deres komme til dere på en lineær måte.
Men hvis du har en stemme som du føler ikke blir hørt,
vil vi gjerne møte deg.
La oss med det diskutere glasert skinke.
Kan jeg ta deg med ut på middag?
Vil du diskutere rokeringen...
Jeg vil diskutere mine følelser for deg.
Hva? Ja.
- Det vil jeg veldig gjerne. - Jeg henter deg klokka 18.45.
Beklager forsinkelsen.
Så fort byråd Sommers kommer, skal vi begynne.
Takk for at du kom, byråd.
Da begynner vi.
Motorveier mellom delstatene er landets fremtid
for økonomien, for vekst, og for nasjonalt forsvar hvis det skulle bli nødvendig.
Jeg vil takke begge sider for at de argumenterte så lidenskapelig i åtte år.
Fremskritt har blitt stoppet lenge nok.
Så i saken om Californias motorvei mot West Adams/Sugar Hill-komiteen:
Alle som er imot å ha motorveien gjennom West Adams/Sugar Hill?
Alle som er for?
Begjæringen tas til følge.
Jeg prøvde å ringe. Jeg er lei for det. Hva kan jeg gjøre?
Sju år.
- Jeg vil bare spise brownier og gråte. - Jeg kan hjelpe deg med det.
Tok med øl.
Øl kan også være bra.
Kom hit.
Fra trekvart kraft til full om to.
Det er én.
Det er to.
Full kraft.
Det var hit Calvin dro for å få ro i sinnet.
Jeg ville dele det med deg. Vi kysset for første gang der borte.
Takk for at du tok meg med.
Å se Mad med de gigantiske, nysgjerrige øynene
fikk meg til å føle at jeg så en del av ham.
- Hun er smart, eller hva? - Skremmende.
- Jeg så programmet ditt. Du sluttet. - Ja. Jeg vil gå tilbake til vitenskap.
Jeg har en stiftelse som er rettet mot å finansiere arbeidet til forskere.
Jeg er klar over det.
Søknaden tilbyr en "Mr.", ingen "Mrs.", og i hvert fall ingen "Miss".
Det skal jeg ordne opp i. Og etter det
vil jeg gjerne hjelpe deg med hva enn du er interessert i.
Men du liker nok ikke hjelp.
Nei. Med alderen har jeg oppdaget at hjelp er en gave.
TRE ÅR SENERE
Hallo. Jeg heter Elizabeth Zott. Velkommen til Introduksjon til kjemi.
Send denne videre til personen ved siden av deg eller bak deg.
Og det er Miss Zott til jeg fullfører doktorgraden.
Levende ting består av atomer.
Men i de fleste tilfeller flyter ikke atomene rundt alene.
I stedet samhandler de vanligvis med andre atomer.
Både de sterke båndene som holder molekylene sammen
og de svakere båndene som skaper midlertidige forbindelser,
er avgjørende for at liv skal eksistere.
Ja?
Er det tilfeldig hvilke atomer som er bundet sammen?
Tenk på ditt eget liv. Du kan ikke forutse øyeblikkene.
Det er først når du ser tilbake at du ser forbindelsene.
Hva har det med kjemi å gjøre?
Alt.
Den eneste konstante variabelen i en kjemisk reaksjon er forandring.
Det uventede. Jobben vår her er ikke å unngå overraskelser.
Vi kan ikke styre det. Så det er bare én ting vi kan gjøre.
Overgi oss.
Vi må ikke godta de fæle tingene,
men vi må godta at forandring er uunngåelig.
Både i oss selv og i omstendighetene.
Charles Dickens. Ikke akkurat kjent for sitt vitenskapelige arbeid.
Men den største forskeren jeg har kjent, hadde denne boken på nattbordet.
Han sa den gjorde ham til en bedre kjemiker. Jeg lo av det på den tiden.
Jeg syntes det var en absurd ting å si, slik dere nok syns nå.
Men til slutt ga jeg etter, og dette var siden han brettet eseløre på.
"Det var en minneverdig dag for meg, for den førte med seg store endringer.
Men sånn er det med alle liv.
Tenk deg at én dag ble fjernet, og tenk hvor forskjellig livet hadde blitt."
RETURNERES TIL AVSENDER
"Stopp opp, du som leser dette, og tenk på det lange kjedet av jern eller gull,
av torner eller blomster, som aldri ville ha bundet deg
uten det første leddet i kjeden som ble til på en minneverdig dag."
Takk! Tusen takk for alt.
Jeg elsker dette.
Og hva har vi her?
La oss begynne.
Tekst: Espen Stokka