Mamma, titta.
"LYSANDE UTSIKTER"
LÅNTAGARES NAMN
BOKEN HAR DONERATS AV REMSENSTIFTELSEN
Vad är det?
En ledtråd.
LYSANDE UTSIKTER
TRETTIO ÅR TIDIGARE
Jävlar, det är en limo!
Det är en Cadillac!
Slår vad om att han är basebollspelare. Eller filmstjärna.
Sir... Jag måste be om ursäkt. Varsågod.
Min sekreterare sa fel till er när ni ringde tidigare.
- Hur då? - Calvin Evans var här.
- Ja, han blev adopterad. - Nej, sir.
Han togs ifrån oss.
Tuberkulos.
- När hände det här? - Förra sommaren.
Calvin var en remarkabel pojke.
Ojämförbar fallenhet för vetenskap.
Han gagnades mycket av stödet från Remsenstiftelsen.
Calvin.
Jag är ledsen... men han vill inte ha dig.
BASERAD PÅ BOKEN AV BONNIE GARMUS
MIDDAGSMÅLET SCENINGÅNG
- Middagsmålet. Kan jag stå till tjänst? - Middagsmålet. Ja.
Vem är de till?
Nästa gång, säg till mig. Jag vet en bra florist.
Jag köpte dem till kontoret. Du sa att det var trist.
Jag ville göra det mindre trist.
De är vackra.
- De väger inte... - Tack.
Godmorgon. Remsenstiftelsen har inte ringt tillbaka.
Jag hade inte tänkt fråga. Men då du nämnde det, vad oförskämt av dem.
Jag ser alltid till att besvara alla mina samtal
- före arbetsdagens slut. - Givetvis.
Du tillhör ett civiliserat samhälle. Mad kör snart dit själv.
- Miss Zott. - Och...
- Tack. - Ja.
- Hej. - Hej.
Ja?
Eller, det var inget. Ingenting.
Fran, du har aldrig inget att säga.
Det är personligt. Inte show-relaterat. Så om du vill...
Vad passande då, att vi är både vänner och kolleger.
Jag är kär i Walter.
- Fantastiskt. - Sluta le, sa jag.
Jag kan inte. Jag vägrar. Bjud ut honom på middag.
- Nej. Mannen bjuder. - Inte om mannen är blyg.
Inte om mannen saknar självförtroende.
Inte om kvinnan är självsäker. Inte om kvinnan vet vad hon vill ha.
Glöm att jag sa nåt.
Det är omöjligt. Jag har enastående minne. Du...
- Ja, hej. Hej. - Phil ber er komma till scenen.
- Kommer Walter vara där? - Ja, Walter också.
Vi kommer.
- Tack. - Visst.
- Det här ser jag fram emot. Walter? - Glöm det.
Jag kan inte. Walter.
- Lätt & frasigt är kört. - Varför? Våra siffror håller.
De anser inte att politik hör hemma i köket.
- Må de vila i frid. - Tycker du det är lustigt?
- Nej, rasism är inte lustigt. - Okej.
Nu har vi mycket att göra. Vi kommer hitta en ny sponsor.
Nej. Jag får inte ens kattmatsföretagen att ringa tillbaka.
Jaså, du tror mig inte?
Vet du vad?
Du gör narr av mig, förringar mig, du försmår våra sponsorer.
Du tror att den här showen är nån slags allmän service.
Gissa vad? Det är den inte. Den är en affärsverksamhet.
Här kommer din deadline.
Hitta en sponsor inom två veckor annars blir du avskedad.
Njut av dina sista dagar här.
Vi saknar bara en röst för att stoppa motorvägsbygget.
De obeslutade är Thompson och Sommers, och ingen av dem ringer tillbaka.
Jaså?
Tack.
Allt bra?
Vi har lyckats.
Thompson hoppar av, Sommers ställer upp! Vi har hans röst.
Säker?
Det tog bara sju år, tre hundra motioner
och ett halvdussin resor till Sacramento, men vresige, gamle,
underbare Sommers ställer upp.
- Något jag kan göra? - Ja.
Be att den mannen inte dör av en hjärtattack
- före tisdagens röstning. - Jag går till kyrkan.
Gå. Ja!
ADVOKATBYRÅN HOLLIS, MORRISON & DOUGLAS
- Hon är så smart. - Herregud.
Tänk att hon faktiskt ringde själv.
- Tänk om hon kommer hit. - Godmorgon.
Välkommen tillbaka, sir.
Vad har jag missat?
Elizabeth Zott ringde, inte en gång, inte två, utan tre gånger.
Vem är Elizabeth Zott?
Elizabeth Zott! Middagsmålet? Hon är på tv.
Varför vill hon prata med mig?
- Det undrar vi alla. - Jag sitter som på nålar.
Ring upp henne, tack.
Nog borde ribban för applåder ligga högre än fyllda champinjoner.
Visste ni att det finns över 10 000 svampsorter i världen
men att bara fyra till fem procent är ätbara?
När man tänker efter, är det likadant med människor.
Jag tycker bara fyra till fem procent är uthärdliga,
håller ni inte med?
Medan vi väntar på champinjonerna, kan vi väl besvara frågor?
Här.
Andra raden bakifrån.
Miss Zott, ni minns mig nog inte. Jag var här för några månader sen.
Dr Fillis, hjärtkirurg. Självklart minns jag.
Tja, inte riktigt än. Men jag kom in på läkarlinjen på USC.
Jag visste väl det. Jag visste att ni kunde.
Jag är den äldsta studenten i klassen och jag är konstant utmattad,
men jag har aldrig varit lyckligare.
Det är värt en applåd.
Jag vill tacka er för att ni såg något i mig som jag inte såg själv.
Tack.
Några fler frågor?
Här.
MIDDAGSMÅLET
Du vet, med all uppståndelse idag,
glömde jag berätta om en stor chans. Gigantisk.
- Jag är idel öra. - Woodrow Wilson Middle School bad dig
vara domare på sexornas vetenskapsmässa.
Jag tackade artigt nej i ditt ställe.
Nej. Jag gör det. Vad som helst som distraherar.
- Verkligen? - Verkligen.
Jag ringer och ordnar det.
- Walter, träffar du någon just nu? - Nej. Jag funkar bäst på egen hand.
Jag brukade också tycka så.
- Och sen? - Sen träffade jag Calvin.
Om en möjlighet uppstår... För kärlek, menar jag...
Då vill jag att du överväger det.
Det känns som att vara hos psykiatern.
Nåväl...
- Jag ska ringa fler sponsorer. - Walter...
Att göra det här var inte... det jag bad om eller ville.
Men nu när jag känner att showen ska tas ifrån mig...
Det känns som om en del av mig försvinner.
Elizabeth.
Jag är din producent.
Det är min plikt och mitt val att skydda dig.
Det kommer inte förändras oavsett vad.
Tack.
Om du ursäktar mig,
jag måste besvara en inbjudan från en massa sjätteklassare i ditt namn.
Elizabeth Zott.
Ja, det är den riktiga Elizabeth Zott.
Ja, men jag föredrar att träffas. Vilken är er adress?
- Är du nervös? - Nej.
Det vore helt okej att vara nervös.
- Jag är nervös. - Är du?
Det är jag.
Det är du och jag.
DENNA HISS GÅR UPPÅT
Den här har jag aldrig sett. Han ser så allvarlig ut.
Förlåt att jag är sen. Harry Wilson.
Jag sa till min fru att ni skulle komma
och hon skrek som om ni vore Elvis.
Hur kan jag stå till tjänst?
Mr Wilson, det här må låta underligt,
men vi är här för att ställa frågor om Calvin Evans.
Varför sponsrade Remsenstiftelsen Calvin under hela hans liv?
Ursäkta, men hur känner ni Calvin Evans?
Han var...
Det här är Mad, min dotter.
Min och Calvins.
Snälla...
Snälla, vänta lite. Förklaringen bör inte komma från mig.
Kära nån.
Hej.
Miss Parker, jag har ett brådskande meddelande.
Du måste vara Mad. Jag heter Avery.
Jag är din...
Calvins mor.
Ingen fara.
- Tack. - Ja.
Kom, lilla kanin.
Jag har så många frågor, men...
Varför gav du bort min pappa till hemmet för pojkar?
Jag...
Om det går an, skulle jag vilja börja från början.
När jag var 16,
blev jag gravid av misstag.
Här får du. Så ja. Försiktigt.
Att få barn var det mest fantastiska som någonsin hänt mig.
Men som med det mesta i mitt liv,
hade mina föräldrar andra planer, och jag hade inget att säga till om.
Nej. Snälla. Nej.
Jag visste inte var de lämnade honom.
Jag hade ingen bild av honom.
Den enda önskan de hedrade var hans namn. Calvin.
Jag kände honom bara i ett par minuter,
men hans existens förändrade hela min livsbana.
När jag fyllde 25,
fick jag tillgång till min fond,
och jag anlitade en advokat för att hjälpa mig hitta Calvin.
Wilson blev som en far för mig.
Jag startade även Remsenstiftelsen
och donerade pengar till pojkhem inom en radie av 500 km
i hopp om att kunna hjälpa honom på avstånd.
ALLMÄN UTVECKLINGSPLAN
Vi slutade aldrig leta.
Och sen, en dag,
var det som om molnen skingrade sig och solen visade sig,
och Wilson lyckades hitta honom,
bara för att få veta att han nyligen dött.
Hoppet sprack som en ballong.
Luften gick ur mig.
Det var inte förrän tidningsomslaget
flera decennier senare som jag såg honom igen.
Jag struntar i vem som ansvarar för mirakel.
Det enda viktiga var att miraklet var mitt.
Jag skrev brev efter brev, och bad att få träffa honom...
...men fick aldrig något svar
Och sen, en dag...
...fick jag ett brev från en advokatbyrå. Jag ombads upphöra försöka kontakta honom.
Jag trodde han hatade mig.
Att han inte ville ha med mig att göra.
Och det var hans rättighet. Jag hade också hatat mig.
Jag körde förbi ert hus en gång.
Jag såg er två tillsammans.
Han såg så lycklig ut.
Så tillfreds.
Då visste jag att jag måste släppa taget om honom.
Hade jag vetat att han hade ett barn...
Jag beklagar.
Han trodde att ni var död.
Stackars pojke som trodde något sådant.
Säg mig,
vad missade jag?
Vem var den här mannen?
Han var briljant, ärbar och snäll.
Och han dansade roligt.
Jag dansar lustigt. Dansar du också lustigt?
Jag vet inte.
Vet ni, jag hoppades att vi kan lära känna varandra lite.
Jag fick aldrig chansen med Calvin,
och jag skulle ge vad som helst för att lära känna hans dotter.
Min sondotter.
Resan för att nå hit har varit lång, vi kommer behöva lite tid.
- Självklart. - Ja.
Varför döpte ni honom till Calvin? Var det ett familjenamn?
Nej, jag döpte honom efter John Calvin.
Jag vet inte vem det är.
En 1500-tals teolog som din farmors farmor brukade läsa högt för mig.
Han trodde på ödet.
En teolog.
Det hade roat honom.
Jag hoppas att höra ifrån er snart igen.
Vill du prata om dagen? Om mötet med din farmor?
Jag trodde att när jag hade löst mysteriet,
skulle det kännas annorlunda.
Tja, inom vetenskapen, leder upptäckter oftast till fler frågor.
Jag vill inte ställa fler frågor.
Jag vill bara ha min pappa.
Jag vet. Jag saknar honom så.
Men vet du, jag ser honom i dig.
Gör du?
Du vet hur du rynkar ögonbrynen när du är frustrerad?
Eller hur du alltid läser tre böcker samtidigt?
Eller hur du glömmer att äta när du tänker mycket? Det är han.
Pappa sa till Wakely att Lysande utsikter var hans favoritbok.
Den är min också.
Du vet målarboken du har, när man målar efter siffror?
Tänk dig att varje person du träffar, varje plats du besöker,
varje brev du läser om din pappa är en ny färg,
som fyller i bilden av honom.
- Det är en metafor. - Det är det.
Vill du skolka med mig imorgon?
- Jag skolkade med dig idag. - Jag vet. Du börjar bli bra på det.
När era ögon ser bilden genom de röda och blå filtren,
ser bilden ut att komma rakt emot er.
Det var en väldigt detaljrik målning av en panter. Tack.
Nå, vad tycker du?
Jag föredrar humaniora.
Och vad har vi här?
Min far äger ett bageri,
och jag vill pröva hur olika miljöer påverkar mögels tillväxttakt.
Wow. Det kommer säkert gagna din far. Vill du bli bagare när du blir stor?
Nej, jag vill bli biolog.
Jaså? Har du läst Darwins Människans härkomst och könsurvalet?
- Eller Erwin Schrödingers Vad är liv? - Nej, men det ska jag göra. Tack.
Givetvis. Lycka till.
- Jag älskar att se dig på tv... - Tack, lilla kanin.
...men jag tror inte du hör hemma där.
- Var hör jag hemma? - I ett laboratorium.
Nåväl, jag gjorde ett val.
Ett val jag skulle göra om tusen gånger. Men jag kommer alltid vara kemist.
Kemister gör kemi.
Charlie, är den här lång nog?
Den ser jättelång ut. Det ser bra ut.
- Gör den lite längre. - Är du säker?
Gör den lite längre.
Varför dricker vi inte kryddad cider året om?
Ett av livets stora mysterier.
Varsågod, Junior.
Hur känner Mad angående Calvins mor?
Jag vet inte.
Jag vet inte var hon passar in.
Du, Charlie, Linda, Junior, ni är vår familj.
Du och Mad ingår definitivt i vår familj,
men om du tänker tillbaka, så var det inte alltid så.
Jag vill bara att Mad ska känna sig trygg och älskad. Och det gör hon.
Du säger det som om kärlek är begränsad.
Det skadar inte att ha fler personer som älskar och vill flickans bästa.
Vilket påminner mig om att jag inte har tackat dig
för att du räddade den flickans hem och resten av grannskapet.
Jösses.
Nå, vi är inte i hamn än, men efter tisdagens röstning,
förväntar jag mig öl och blåbärspaj livet ut för mina ansträngningar.
Motorvägen...
...är bara en version av vad de gör mot samhällen som våra
i hela det här landet.
Kampen får inte avstanna i Sugar Hill eller ens i Kalifornien.
Jag kanske inte har kameror på mig, men jag är en kvinnlig megafon.
Det är du också.
Åtminstone i några veckor till. Vi har inte hittat någon sponsor.
Något säger mig att du inte lär tystna inom kort.
Är den inte suverän?
Om vi inte hade ett tak, skulle jag säga att den var fin.
Okej. Låt mig gå mig in där innan mannen skadar sig.
Jag vet att du inte står med skorna på i min soffa.
Denna man.
- Ska vi fortsätta? - Fortsätt.
- Hört något? Vad gör vi? - Hon är aldrig sen.
- Vad gör vi om hon inte kommer? - Kan du laga mat?
Jag kan skopa upp glass i en skål. Räknas det?
Vet du vad? Jag... Jag ber Harry köra förbi henne.
- Du, Harry... - Herregud. Tack och lov.
Förlåt. Jag hade ett möte på andra sidan stan som drog över.
Harry, de här är till publiken. Lägg en under varje stol.
- Jag har mer i bilen. - Okej.
Hej, Walter. Jag behöver ringa ett samtal före showen.
- Vi hinner inte. - Fem minuter, alla!
Kom igen. Perfektion är de godas fiende.
- Är du okej? - Jag mår bra. Du?
Du har någon slags min. Vad är det?
Klarsynthet.
MIDDAGSMÅLET
Och nu, Middagsmålet med Elizabeth Zott.
Vi sänder live om fem, fyra, tre...
Hej. Jag heter Elizabeth Zott, och det här är Middagsmålet.
Jag tänker inleda dagens show med några kungöranden.
Innan vi dyker huvudstupa in i de kemiska sammansättningarna bakom glaserad skinka,
kanske ni sett att inga Lätt & frasigt- produkter skräpar ner kulissen.
Det är för att de har hoppat av vår show.
Och för detta, tackar jag dem.
Jag vet att inte alla står för det jag står för,
men våra åsikter betyder inget om vi inte gör dem hörda.
Lätt & frasigt är vidrigt på en undermålig kemisk nivå.
Fröoljor är skadligt för era mitokondrier.
Blotta faktum att jag sa åt er att äta det kommer att hemsöka mig livet ut.
Men som tur är har vi en ny sponsor. En som delar våra värderingar.
Tampax.
När hände det här?
Jag har ingen aning.
Jag har använt Tampax i åratal. De är mjuka, hållbara och hygieniska.
Kika under era stolar. Där ligger en present åt er.
För manliga tittare som aldrig brytt sig om att fråga om menstruation,
låt mig förklara.
Det är processen när blod utsöndras från livmoderns hinnor
i intervaller likt måncykeln,
från puberteten till klimakteriet, förutom under graviditet.
Jag talade med tv-stationens chef i eftermiddag och avslöjade detta.
Han höll med mig.
Sa hon ordet "livmoder" till Kenneth?
...en partner vi kan vara stolta över. Men det var inte samtalets enda syfte.
Jag ska lämna Middagsmålet.
Visste du det här? Det är inte det vi har diskuterat.
Jag kommer att sluta under livesändning.
Och som någon som studerat tv grundligt,
förutspår jag höjda tittarsiffror de kommande veckorna.
Att leda den här showen har varit mitt livs äventyr.
Och jag har var och en av er att tacka för det.
Vi försökte åstadkomma något viktigt, och jag tycker att vi lyckades.
Och, Kenneth,
jag kommer att göra detta på villkor att förändringar sker.
Kenneth. Hade jag vetat att du skulle komma,
hade jag tagit fram finspriten.
Du är avskedad.
Showen är din.
Varje kväll ber jag era barn att ge er lite egentid,
och nu är det dags att jag gör detsamma.
Det är dags för mig att reflektera, omgruppera och lista ut nästa steg.
Jag slår vad om att ni undrar vem som ska leda Middagsmålet nu.
Det kommer att bli en av er.
Jag vet att det kanske låter läskigt.
Men kom ihåg, mod är roten till förändring.
Och förändring är det vi är kemiskt designade för.
Jag kommer inte att be er ta er i kragen,
för många kvinnor har inga kragar att ta sig i.
Om era liv har liknat mitt,
kommer era drömmar inte uppfyllas som på räls.
Men om ni har en röst ni inte anser når ut,
vill vi gärna träffa er.
Med det sagt, låt oss diskutera glaserad skinka.
Får jag bjuda på middag ikväll?
Vill du diskutera omorganisationen...
För att diskutera mina känslor för dig.
Vad? Ja. Det skulle jag verkligen vilja.
Jag hämtar dig kl 18:45.
Förlåt förseningen.
Så snart kommunfullmäktige Sommers kommer, så börjar vi.
Tack för att ni kom, kommunfullmäktige.
Nu för vi protokoll.
Den mellanstatliga motorvägen är framtiden för nationen,
för ekonomin, för tillväxt och nationellt försvar,
om det någonsin kommer att behövas.
Jag vill tacka båda parter för att ha argumenterat så högljutt
och passionerat under de senaste åtta åren.
Framåtskridandet har stoppats länge nog.
Så vad gäller Kaliforniens mellanstatliga motorvägssystem
mot West Adam/Sugar Hill-kommittén,
vilka är emot omdragandet av motorvägen genom West Adams/Sugar Hill?
Och för?
Motionen godkänns.
Jag försökte ringa. Jag är ledsen. Vad kan jag göra?
Sju år.
Jag vill bara äta kakor och gråta.
Det kan jag hjälpa dig med.
Jag tog med öl.
Öl vore också gott.
Kom hit.
Trekvarts till maxfart om två.
Det var ett.
Det var två.
Maxfart.
Det var hit Calvin kom för att lugna sitt sinne.
Jag ville dela det med dig. Vi kysstes för första gången där borta.
Tack för att du tog med mig hit.
Att se Mad med de där jättestora frågvisa ögonen
får mig att känna att jag ser en del av honom.
Visst är hon smart?
Skrämmande smart.
Jag såg showen häromkvällen. Du slutade.
Det gjorde jag. Jag vill återgå till vetenskapen.
Visste du att jag har en stiftelse som är inriktad mot att sponsra forskare?
Jag vet.
Ert ansökningsformulär erbjuder "mr", inget "mrs" och absolut inget "miss".
Det ska jag korrigera.
När jag gjort det,
vill jag gärna hjälpa dig med vad du än vill hänge dig åt.
Även om jag har en känsla av att du ogillar hjälp.
Nej. När jag blivit äldre har jag insett att hjälp är en lisa.
TRE ÅR SENARE
Hej. Jag heter Elizabeth Zott, välkomna till Introduktion till kemi.
Vänligen skicka denna vidare till personen bredvid eller bakom er.
Och jag heter miss Zott, tills jag är klar med min doktorsexamen.
Levande ting utgörs av atomer.
Men i de flesta fall flyter atomerna inte fritt omkring.
Istället interagerar de oftast med andra atomer.
Både de starka band som håller molekyler samman
och de svagare band som skapar tillfälliga kopplingar
är essentiella för livets själva existens.
Ja?
Är atomers kopplingar slumpmässiga?
Tänk på ert eget liv.
Man kan inte förutse tillfällen.
Bara när man blickar bakåt ser man hur allt hängde ihop.
Vad har det här med kemi att göra?
Allt.
Den enda konstanta variabeln i en kemisk reaktion är förändring.
Det oväntade.
Vårt jobb är inte att undvika överraskningar.
Vi kan inte kontrollera det.
Då finns bara en sak att göra.
Att kapitulera.
Vi behöver inte acceptera dåliga saker,
men vi måste acceptera oundvikligheten hos förändring.
Både hos oss själva och omständigheterna.
Charles Dickens.
Inte direkt känd för sina vetenskapliga verk.
Men den mest begåvade forskare jag någonsin känt
hade den här boken på sängbordet.
Han ansåg den göra honom bättre som kemist.
Jag skrattade bort det då,
för jag ansåg det vara en absurd sak att säga,
vilket ni säkert tycker nu.
Men till slut gav jag med mig och...
...det här är sidan han hade markerat.
"Det var en minnesvärd dag för mig, ty den skapade förändring i mig.
Detsamma gäller för alla liv.
Tänk er att en utvald dag blir struken,
och tänk er hur annorlunda livet hade tett sig."
ÅTER AVSÄNDAREN
"Stanna upp, ni som läser detta,
och tänk en sekund på den långa kedja av järn eller guld,
av taggar eller blomster...
...som aldrig hade bundit er,
om det inte vore för daningen från den första länken
en viss minnesvärd dag."
Tack. Tack för allt.
Jag älskar det här.
Och vad har vi här?
Ska vi sätta igång?
Undertexter: Victoria Heaps