Мамо, дивись.
ЧАРЛЬЗ ДІКЕНС «ВЕЛИКІ СПОДІВАННЯ»
ЧИТАЧ: КЕЛВІН ЕВАНС
ЦЮ КНИЖКУ ПЕРЕДАВ У ДАР ФОНД РЕМСЕНА
Що там?
Зачіпка.
«ВЕЛИКІ СПОДІВАННЯ» ЧАРЛЬЗ ДІКЕНС
ТРИДЦЯТЬ РОКІВ ТОМУ
Отуди к бісу, лімузин!
Це «кадилак»!
Мабуть, це професійний бейсболіст. Чи кінозірка.
Сер, я повинен вибачитися. Прошу вас.
Моя секретарка помилилася, коли говорила з вами по телефону.
У чому саме?
Келвін Еванс жив у нас.
Так, його всиновили.
Ні, сер.
Він нас покинув.
Туберкульоз.
Коли це сталося?
Торік улітку.
Келвін був надзвичайний хлопчик.
Мав небувалу здібність до наук.
Підтримка фонду Ремсена йому сильно допомогла.
Келвіне.
Вибач... але він тебе не забере.
НА ОСНОВІ КНИЖКИ БОННІ ҐАРМУС
УРОКИ ХІМІЇ
«ВЕЧЕРЯ О ШОСТІЙ»
-«Вечеря о шостій». Слухаю вас. -«Вечеря о шостій». Так.
Для кого квіти?
Наступного разу я підкажу виняткову флористку.
Це для офісу. Ви казали, що тут сіро.
І я захотів зробити несіро.
Ну, дуже гарно.
- І не важить... - Дякую.
Доброго ранку. З фонду Ремсена не передзвонили.
Я не збиралася питати.
Та коли ти вже згадала, це дуже нечемно.
Я завжди вважаю за необхідне передзвонити всім
- до кінця дня. - Авжеж.
Бо живеш у цивілізованому світі.
Мед скоро сама до них поїде.
- Міс Зотт. - І ще...
- Дякую. - Так-так.
- Привіт. - Привіт.
Так?
Та ні, забудь. Нічого.
Френ, тобі – й нічого сказати?
Це особисте. Не пов'язане з передачею. І якщо хочеш...
Ну то зручно, що ми й друзі, а не лише колеги.
Мені подобається Волтер.
- Це ж чудово. - Ану не всміхайся.
Не можу. Не буду. Запроси його повечеряти.
- Ні. Чоловік має запрошувати. - Не тоді, коли чоловік сором'язливий.
Не тоді, коли чоловік себе не цінує.
Не тоді, коли жінка впевнена, коли жінка знає, що вона хоче.
Забудь, що я про це казала.
Неможливо. У мене ідеальна пам'ять. Ти...
- Так-так, що в тебе? - Філ просить вас вийти на майданчик.
- А Волтер буде? - Так, і Волтер буде.
Ми вже йдемо.
- Дякую. - Авжеж.
- Скоріше б почати. Волтере. - Та забудь.
Не можу. Волтере.
«Swift & Crisp» – усе.
Чому? У нас стабільні цифри.
Вони вважають, що політиці не місце на кухні.
- Земля їм пухом. - Тобі смішно?
- Ні, від расизму мені не смішно. - Ясно.
Доведеться попрацювати. Знайдемо іншого спонсора.
Ні. Мені навіть виробник котячого корму не передзвонює.
Що, не вірите?
Знаєш що?
Ти насміхаєшся з мене, принижуєш мене, зневажаєш наших спонсорів.
Ти думаєш, що ця передача – якась державна служба.
А уявляєш? Це не так. Це бізнес.
Тому дотримуйся строків.
У тебе два тижні, щоб знайти спонсора. Інакше я тебе звільню.
Насолоджуйся останніми днями.
Щоб зупинити прокладання шосе, бракує одного голосу.
Ще не визначилися Томпсон і Соммерс,
і ні той, ні той мені не передзвонює.
Серйозно?
Дякую.
Усе добре?
Ми змогли!
Томпсон проти, але Соммерс – за! Ми набрали голоси.
Це точно?
Знадобилося лише сім років, триста клопотань
і пів дюжини поїздок у Сакраменто, але понурий, старий,
прекрасний Соммерс – за.
- Мені щось зробити? - Так.
Молися, щоб до голосування у вівторок
- він не вмер від інфаркту. - Їду в церкву.
Їдь. Так!
ЮРИДИЧНА КОНТОРА ГОЛЛІС, МОРРІСОН І ДАҐЛАС
- Вона така розумна. - О боже.
Я не вірю, що вона сама подзвонила.
- А якщо вона приїде? - Доброго ранку.
З поверненням, сер.
Що я пропустив?
Дзвонила сама Елізабет Зотт.
Не один, не два рази, а тричі.
Хто така Елізабет Зотт?
Елізабет Зотт! «Вечеря о шостій»? Вона з телебачення.
І нащо їй говорити зі мною?
І нам кортить дізнатися.
Та я й сам, мов на голках.
Зв'яжіться з нею.
Фаршировані гриби – точно не така й висока планка для оплесків.
Ви знали, що у світі існує понад 10 000 різновидів грибів,
але їстівні лише чотири-п'ять відсотків?
Якщо подумати, то люди дуже схожі.
Я можу з них перетравити лише чотири-п'ять відсотків,
а ви що скажете?
Поки ми чекаємо, щоб гриби запеклися,
можемо трохи поспілкуватися.
Спитайте мене.
Другий ряд з кінця.
Міс Зотт, мабуть, ви мене не згадаєте. Я була тут кілька місяців тому.
Д-р Філліс, кардіохірург. Як же не згадати?
Ну, ще не зовсім.
Але я вступила на медичний факультет університету Південної Каліфорнії.
А я знала, що ви вступите. Я знала, що ви зможете.
Я – найстарший студент у групі, я весь час виснажена,
але я ніколи не була щасливіша.
Оце варте оплесків.
Я хотіла подякувати за те, що ви побачили в мені щось таке,
чого я й сама в собі не бачила.
Дякую.
Є ще питання?
Спитайте мене.
ВЕЧЕРЯ О ШОСТІЙ
Знаєш, був такий насичений день,
що я забув тобі сказати про величезну можливість. Дуже.
Я уважно слухаю.
Середня школа ім. Вудро Вілсона просить тебе
бути суддею на науковому ярмарку.
Я ввічливо відмовився від твого імені.
Ні. Я згодна. Що завгодно, аби розвіятися.
Справді?
Справді.
Я подзвоню і про все домовлюся.
Волтер, ти з кимось зустрічаєшся?
Ні. Я краще функціоную сам по собі.
Я теж колись так думала.
- А потім? - Я познайомилася з Келвіном.
Якщо з'явиться така нагода, – я маю на увазі кохання –
будь ласка, не відкидай її.
Боже, почуваюся, мов у кабінеті психотерапевта.
Ну...
Я пішов далі дзвонити спонсорам.
Волтере...
Цієї роботи... я не просила й не хотіла.
Але від відчуття, що передачу в мене забирають...
Здається, ніби разом з нею піде й частинка мене.
Елізабет.
Я твій продюсер.
Мій професійний обов'язок і особистий вибір – підтримувати тебе.
Це не зміниться ні за яких обставин.
Дякую.
А тепер, якщо можна,
я піду й скажу шестикласникам, що ти до них приїдеш.
Елізабет Зотт.
Так, справжня Елізабет Зотт.
Так, але я хотіла б зустрітися особисто. Яка у вас адреса?
- Нервуєшся? - Ні.
Бо якщо нервуєшся, то це цілком нормально.
- От я нервуюся. - Справді?
Так.
Ми разом.
ЛІФТ ЇДЕ ВГОРУ
«АМЕРИКАНСЬКА ХІМІЯ»
Цю я ніколи не бачила. Він такий серйозний.
Вибачте за запізнення. Гаррі Вілсон.
Я сказав дружині, що ви зайдете,
і вона заверещала так, ніби ви – Елвіс.
Чим я можу допомогти?
М-ре Вілсон, можливо, прозвучить дивно,
але ми прийшли з питаннями про Келвіна Еванса.
Чому фонд Ремсена підтримував Келвіна все життя?
Вибачте, звідки ви знаєте Келвіна Еванса?
Він...
Це Мед, моя дочка.
Моя і Келвінова.
Будь ласка...
Зачекайте, будь ласка. Це не я маю пояснювати.
О господи.
Вітаю.
Міс Паркер, у мене термінове повідомлення.
Ти, мабуть, Мед. Я Ейвері.
Я твоя...
Келвінова мама.
Ходімо.
- Дякую. - Так-так.
Сідай, рибко.
У мене стільки питань, але...
Чому ви віддали мого тата в той інтернат?
Я...
Якщо ви не проти, краще я почну спочатку.
Коли мені було 16 років,
я випадково завагітніла.
Беріть. Отак. Обережно.
Народження дитини було найнадзвичайнішою подією
у моєму житті.
Але як і в більшості інших випадків,
мої батьки мали інші плани, а моєї думки не питали.
Ні. Будь ласка, ні.
Я не знала, куди його відвезли.
У мене не було його фотокартки.
Єдине, що батьки йому залишили, – ім'я. Келвін.
Я знала його лише кілька хвилин,
але його існування повністю змінило хід мого життя.
Коли мені виповнилося 25,
я отримала доступ до свого трастового фонду
і найняла юриста, щоб він допоміг знайти Келвіна.
Вілсон став мені за батька.
І ще я заснувала фонд Ремсена
і жертвувала гроші інтернатам для хлопців у радіусі 500 кілометрів,
маючи надію, що зможу йому допомогти.
ПЛАН РОЗВИТКУ
Ми не припиняли пошуку.
А потім, одного дня
ніби зникли всі хмари, ніби відкрилися небеса,
і Вілсон зміг його знайти.
Але йому сказали, що Келвін недавно вмер.
Надія тріснула, мов надувна кулька.
Це мене пригнітило.
І я його не бачила аж до тієї
журнальної обкладинки через кілька десятиліть.
Мені байдуже, хто відповідає за дива.
Мені було важливо лише те, що це диво було моє.
Я писала лист за листом, просила про зустріч...
ГАСТІНҐЗ КЕЛВІНУ ЕВАНСУ
...але він так і не відповів.
А одного разу...
я отримала листа з юридичної контори.
То був лист-попередження.
Мабуть, він мене ненавидів.
Не хотів мати зі мною нічого спільного.
І він мав на це право. Я б теж себе ненавиділа.
Якось я заїхала в цей район.
Тоді я бачила вас разом.
Він був такий щасливий.
Такий задоволений.
І я зрозуміла, що пора його відпустити.
Якби я знала, що в нього є дитина...
Мені дуже жаль.
Він думав, що ви вмерли.
Як жаль, що він з цим жив.
Скажіть...
що я пропустила?
Хто був цей чоловік?
Він був дуже розумний, гідний і добрий.
І дуже смішно танцював.
Я теж смішно танцюю. А ти смішно танцюєш?
Я не знаю.
Знаєте, я надіялася, що ми познайомимося трохи ближче.
З Келвіном я так і не отримала шансу,
і я б віддала все, щоб зблизитися з його дочкою.
Зі своєю онукою.
Ми довго до цього йшли, тому нам потрібен час.
- Авжеж. - Так.
Скажіть, а чому ви назвали його Келвіном? Це ім'я у вас у родині?
Ні, я назвала його на честь Жана Кальвіна.
Не пригадую, хто це.
Він жив у XVI столітті й був теологом.
Мені його читала твоя прапрабабуся.
Він вірив, що доля визначається наперед.
Теолог.
Його б це потішило.
Я чекатиму вашого дзвінка.
Хочеш поговорити про те, що сталося? Про знайомство з бабусею?
Я думала, що дійшовши до розгадки,
почуватимуся інакше.
Ну, в науці
відкриття зазвичай викликають ще більше питань.
Я не хочу ставити ще більше питань.
Я просто хочу, щоб був тато.
Я знаю. Я дуже за ним сумую.
Але, знаєш, я бачу його в тобі.
Справді?
Знаєш, як у тебе морщиться лоб, коли ти незадоволена?
Чи як ти завжди читаєш одразу три книжки?
Чи як ти іноді забуваєш їсти, коли багато думаєш? Це все – він.
Тато сказав Вейклі, що його улюблена книжка – «Великі сподівання».
Вона й моя улюблена.
У тебе є розмальовка, де треба фарбувати за номерами.
Уяви, що кожна людина, яку ти зустрічаєш, кожне місце, де буваєш,
кожен лист, який ти читаєш про тата, – це ще один колір,
яким ти його розмальовуєш.
Це метафора.
Так.
Хочеш завтра прогуляти зі мною школу?
Я вже сьогодні прогуляла з тобою школу.
Знаю. І тобі це вже дуже добре вдається.
Коли очі бачать зображення крізь червоний і синій фільтри,
здається, що зображення рухається на тебе.
Це дуже ретельно намальована пантера. Дякую.
Ну, що думаєш?
Мені цікавіші гуманітарні науки.
Що тут у нас?
Мій тато – власник пекарні,
і я хотіла перевірити вплив різних середовищ
на сповільнення росту плісняви.
Ого. Твоєму татові це буде дуже корисно.
Ти теж хочеш бути пекарем?
Ні, я хочу бути біологом.
Он як? А ти читала «Походження людини» Чарльза Дарвіна?
Чи «Що таке життя?» Ервіна Шредінґера?
Ні, але прочитаю. Дякую.
Авжеж. Удачі тобі.
- Мені подобається дивитися тебе по ТБ... - Дякую, рибко.
...але мені здається, там тобі не місце.
А де ж мені місце?
У лабораторії.
Ну, я зробила вибір.
І цей вибір я зробила б ще тисячу разів.
Але я завжди буду хіміком.
Хіміки займаються хімією.
Чарлі, скажи, чи вистачить довжини.
Яка довга. Чудово.
- Треба трохи довшу. - Точно?
Робіть трохи довшу.
Чому ми не п'ємо яблучний сік зі спеціями цілий рік?
Одна з великих таємниць життя.
На, Джуніор.
Що Мед думає про Келвінову маму?
Не знаю.
Я не знаю, де її місце.
Ти, Чарлі, Лінда, Джуніор – ви наша сім'я.
Ти з Мед – точно частина нашої сім'ї,
але якщо пам'ятаєш, спочатку все було не так.
Я хочу, щоб Мед почувалася в безпеці, щоб її любили. Усе це вона має.
Ти так кажеш, ніби любов вичерпна.
Люди, які люблять цю дівчинку й дбають про неї, ніколи не будуть зайві.
До речі, я тобі нормально не подякувала
за те, що ти врятувала дім цієї дівчинки й весь район.
Нічого собі.
Ну, ще не кінець, але після голосування у вівторок
я таки очікую за свої старання пива й пирогів з лохиною до кінця життя.
Це шосе...
це лише один приклад того, що роблять з подібними районами
по всій країні.
Боротьба не може спинитися в Шуґар-Гілл чи навіть у Каліфорнії.
Може, мене й не знімають камери, але я жінка-гучномовець.
І ти теж.
Ще кілька тижнів – так. Але ми й досі не маємо спонсора.
Щось підказує, що ти ще довго не замовкатимеш.
Правда ж, гарна?
Якби в нас не було стелі, я б сказала, що гарна.
Ну все. Піду допоможу, поки він не покалічився.
Навіть не думай ставати на мій диван у взутті.
Ну придумав.
- Робимо ще? - Продовжуйте.
- Щось чути? Що робимо? - Вона ніколи не спізнюється.
А якщо вона не приїде?
Умієш готувати?
Можу накласти морозива в креманку. Це рахується?
Знаєш що? Відправлю Гаррі до неї додому.
- Гаррі... - О господи. Слава богу.
Вибачте. Була на зустрічі на тому кінці міста, вона затягнулася.
Гаррі, це для глядачів. Поклади під кожне крісло.
- У моїй машині є ще. - Добре.
Привіт, Волтере. Мені треба подзвонити перед початком.
- Нема часу. - У нас п'ять хвилин!
Швидше. Швидше. Ідеальне – ворог доброго.
- Ти як? - Усе добре. А ти?
У тебе дивний вираз обличчя. Що сталося?
Ясність.
ВЕЧЕРЯ О ШОСТІЙ
А тепер – «Вечеря о шостій» з Елізабет Зотт.
Прямий ефір через п'ять, чотири, три...
Вітаю. Я Елізабет Зотт, а це – «Вечеря о шостій».
Сьогоднішній випуск я почну з кількох оголошень.
Перш ніж ми зануримося в хімічній склад глазурі для печеного окосту,
зверну вашу увагу, що наш майданчик не захаращує продукція «Swift & Crisp».
Чому? Бо вони відмовилися підтримувати передачу.
І за це я їм вдячна.
Я знаю, що не всі підтримують те, що підтримую я,
але переконання – це ніщо, якщо про них мовчати.
«Swift & Crisp» – це погань на рівні найменших хімічних сполук.
Насіннєві олії пошкоджують ваші мітохондрії.
І те, що я казала вам це споживати,
гнітитиме мене все життя.
Але, на щастя, в нас є новий спонсор. Такий, що поділяє наші цінності.
«Тампакс».
Коли це сталося?
Навіть не уявляю.
Я вже багато років користуюся «тампаксами».
Вони м'які, надійні та гігієнічні.
Зазирніть під крісла. Там для вас дарунок.
А для чоловіків, які нас дивляться й ніколи не питали про менструацію,
я поясню, що це таке.
Це процес виділення крові зі слизової оболонки матки
з інтервалом в один місячний місяць,
від статевої зрілості до менопаузи, за винятком вагітності.
Сьогодні я розповіла це по телефону керівнику нашої мережі.
І він погодився.
Вона сказала Кеннету слово «матка»?
...це партнер, яким ми можемо пишатися. Але я дзвонила не лише для цього.
Я йду з «Вечері о шостій».
Ти знав про це? Ми про таке не домовлялися.
Я припиняю роботу на прямих телеефірах.
А оскільки я глибоко вивчила, як влаштоване телебачення,
то передбачаю зростання кількості глядачів у наступні тижні.
Робота ведучою цієї передачі стала для мене надзвичайною пригодою.
І цим я завдячую кожній з вас.
Ми мали на меті зробити щось корисне. І мені здається, що зробили.
І ще: Кеннет,
усе це я робитиму за умови, що буде впроваджено зміни.
Кеннет. Якби я знав, що ви приїдете,
я б відкрив дорогу пляшку.
Вас звільнено.
Передача ваша.
Щовечора я прошу ваших дітей дати вам побути хвилинку на самоті.
Думаю, пора вже й мені це зробити.
Мені пора поміркувати, зібратися з силами й вирішити, що буде далі.
Мабуть, вам цікаво, хто ж стане наступною ведучою «Вечері о шостій».
Це буде хтось із вас.
Я розумію, що це може звучати страшно.
Але пам'ятайте: сміливість – корінь змін.
А зміни – це те, для чого ми призначені на хімічному рівні.
Я не проситиму вас тягти себе вгору за свої ж халяви,
бо багато жінок і не мають халяв, щоб за них тягти.
Якщо ваше життя хоч трохи схоже на моє,
мрії не будуть здійснюватися лінійно.
Але якщо ви маєте голос, і вам здається, що його не чують,
ми б хотіли познайомитися.
А тепер поговоримо про глазурований окіст.
Сходимо сьогодні повечеряти?
Хочеш поговорити про перестановки...
Поговорити про мої почуття до тебе.
Що? Так.
Я з радістю з тобою повечеряю.
Я зайду по тебе о 18:45.
Вибачте за затримку.
Ми почнемо, коли до нас приєднається член ради Соммерс.
Дякую, що прийшли, м-ре Соммерс.
Ведеться протокол.
Автодороги федерального значення – майбутнє нашої країни
з погляду економіки, розвитку й національної безпеки,
якщо виникне така потреба.
Хочу подякувати обом сторонам за дуже гучну й палку
дискусію, яка тривала вісім років.
Прогрес і так довго стояв на місці.
Отже, справа Каліфорнійської мережі автодоріг федерального значення
проти Вест-Адамса й Шуґар-Гілл.
Хто проти прокладання шосе через Вест-Адамс і Шуґар-Гілл?
Хто за?
Рішення ухвалено.
Я дзвонила. Мені дуже жаль. Що зробити?
Сім років.
Хочеться лише їсти брауні й плакати.
З цим я допоможу.
Я принесла пиво.
Пиво – це теж добре.
Іди сюди.
На три чверті, а через два гребки – на повну.
Один.
І два.
На повну силу.
Келвін приходив сюди вгамувати думки.
Хотіла вам показати. А отам ми вперше поцілувалися.
Дякую, що привезла мене сюди.
Коли я побачила величезні, допитливі очі Мед,
здалося, ніби я бачу в ній частинку від нього.
Вона розумна, так?
Така, що аж страшно.
Я бачила, що ти пішла з передачі.
Так. Хочу повернутися до науки.
Знаєш, а в мене є фонд, створений спеціально
для фінансування роботи науковців.
Я в курсі.
Бланки ваших заявок лише для містерів, а не місіс, і, звісно ж, не для міс.
Я це виправлю.
А після цього
хотіла б допомогти з тим, що тобі цікаво досліджувати.
Хоч мені й здається, що ти не любиш допомогу.
Ні. З віком я зрозуміла, що допомога – це дар.
ЧЕРЕЗ ТРИ РОКИ
Добрий день. Мене звати Елізабет Зотт, вітаю вас на курсі «Вступ до хімії».
Передавайте тому, хто сидить поруч або позаду.
Поки я не захищу докторську, називайте мене міс Зотт.
Живі організми складаються з атомів.
Але в більшості випадків ці атоми не бовтаються кожен окремо.
Натомість зазвичай вони взаємодіють з іншими атомами.
І сильні зв'язки, що тримають молекули разом,
і слабші зв'язки, що створюють тимчасові з'єднання,
критично необхідні для самого існування життя.
Так?
Атоми з'єднуються за довільним принципом?
Подумайте про своє життя.
Неможливо передбачити дрібниці.
Тільки озираючись назад, ви зрозумієте, як усе було зв'язано.
А до чого тут хімія?
До всього.
Єдина постійна змінна в хімічній реакції – зміни.
Неочікуване.
Наше завдання – не уникати несподіванок.
Ми не маємо над ними влади.
Тому лишається єдине.
Піддатися.
Ми, звісно, не повинні приймати погане,
але нам доведеться прийняти невідворотність змін.
І в нас самих, і в наших обставинах.
Чарльз Дікенс.
Він не має відомих наукових робіт.
Але найгеніальніший учений, якого я знала,
тримав цю книжку біля ліжка.
Казав, що вона робила його кращим хіміком.
Тоді я з цього кепкувала,
бо мені такі слова здавалися абсурдом –
я впевнена, і вам здаються.
Однак згодом я поступилась і...
Ось сторінка, на якій він загнув кутик.
«То був для мене пам'ятний день, бо він сильно мене змінив.
Але так і з будь-яким життям.
Уявіть, що з нього викреслено якийсь один день,
і подумайте, як сильно змінився б його хід».
ПОВЕРНУТИ ВІДПРАВНИКУ
«Зупинися, читачу,
і хвилину подумай про довгий ланцюг із заліза чи золота,
з шипів чи квітів...
який ніколи б тебе не скував,
якби не утворилася та перша ланка –
в один незабутній день».
Дякую! Дякую за все.
Ви мені дуже подобаєтеся.
Що тут у нас?
Ну що, починаємо?
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька