PEKAŘSTVÍ ROESER'S
ČERSTVÉ DONUTY DOMÁCÍ ZMRZLINA
Co to děláš?
Cože?
Proč se snažíš navlíknout tričko na párek v rohlíku?
Děti je mají rády, blbečku.
Já vím, proto je děláme, blbečku.
Přesně tak, bratránku. Proto ho oblíkám. Musíme to lidem ukázat.
Nepotřebuju nikomu nic ukazovat.
Je to blbej párek v našem firemním tričku, je to sranda.
Dojdi mi pro propan.
Víš co? Já se do týhle kraviny vůbec nechtěl pouštět.
Fajn, víš co? Tak si od Cicera nepůjčuj prachy,
který nemůžeš vrátit. Pak bysme nemuseli dělat narozeninový oslavy.
- Já si nic nepůjčil. - To je fuk.
Teď je to na mně a já nechci mít zlámaný nohy.
- Drž hubu. - Zlámaný nohy?
Jestli se ten hajzl jen přiblíží, tak si to odskáče.
Jasně, prostě mi pomoz.
- Uděláme to tak, jak se má. - Zadruhý, nemáš ponětí,
kolik papírování
mě dneska čeká.
- Jasný? Je to šílený. - Papírování?
- Jo. - Vážně?
Máš z mýho systému srandu,
ale já svý lodi velím pevnou rukou a ke svým kohortám
a kolegům se vracím včas.
Jasně, udělej mi laskavost a jmenuj kohortu.
- Chceš jméno? - Jmenuj kolegu.
Jednoho člověka, dělej.
Timothy. Nedělám si... pomoz mi.
- Tohle tam nenarveš. - Narvu.
- Nenarveš. - Tak pomůžeš mi?
- Nevejde se to tam. - Vejde.
Chceš mě provokovat?
Jo, chceš?
Jo, tak se ukaž, ty mimino. Jsi podělaný mimino.
- Podělaný mimino. - Dobrý ráno.
Sakra.
Podívej, cos udělal.
Podělaný mimino.
Dojdu do sklepa pro náhradního.
Hej Marcusi, užíváš si prostor?
Jo. Nedělat chleba je na nic,
Seznam je nachystanej, šéfkuchaři.
Mrkněte na něj, díky.
- Ochutnáš to, šéfkuchařko? - Jasně.
- Je to dobrý? - Je to skvělý.
Díky, šéfkuchařko.
Pamatuješ, jak jsme řešily tu bramborovou kaši? Chtěla jsem se na to zeptat.
A pamatuješ, jak jsem tě s tím poslala do háje?
Ale to neznamenalo souhlas.
- To znamenalo, že ji umím. - No, je to novej recept.
Co jsem teď řekla?
Jen se při vaření ujisti, že teplota není moc vysoká.
Já se zodpovídám Jeffovi. Systému.
Hele, já tě nechci prudit.
Nechci, aby sis myslela, že se ti pletu do práce.
Dělám jen to, co se po mně chce a navíc vím, jaký to je,
když ženská dělá v kuchyni a má...
Jaký to je dělat jako ženská v kuchyni?
Fakt skvělý.
Já v týhle kuchyni pracuju dýl, než ty jsi na světě,
tak mi s tím dej pokoj.
Pardon.
Páni, bratránku, tohle musíš vidět.
Tenhle chlápek se snaží dostat tohohle blbečka
a ten mu to totálně natře.
Proč sakra jedeš po Kennedyho?
Uklidni se, jedeme za Cicerem.
Ne, ten blbec teď bydlí ve Wilmette.
Musíš to vzít po...
- Máš pravdu, moje chyba. - V pohodě.
Já za tím hajzlem fakt nespěchám.
Přísahám, bratránku, že jestli mi řekne Ricku, tak se neznám.
Buď od tý dobroty a poslouchej mě. Snažím se nás z toho dostat.
Chci, aby to dneska proběhlo v klidu. Nic nerozjížděj.
V klidu, nebudu nic dělat.
- Vůbec to nechápeš! - Je to nejjednodušší práce na světě.
Jsem jedinej, kdo se tě nebojí a neposlouchá ty tvý kraviny.
Nebyl to můj telefon. Stačilo zavolat!
Říkám to už roky.
- Nebyl to můj telefon. -„Cicero, jsem tvůj člověk,
„mám teď dítě, potřebuju opravdovou práci.“
- Myslíš, že neumím zvednout telefon? -„Seženeš mi lístky na Lvího krále?“
Ani nevíme, jak z těch schodů spadla.
Chceš, abysme to dali dozadu nebo...
Jo.
- Vezmi to kolem domu, prosím. - Kolem? Jasně.
Jo, díky, Ricku.
- Nesnáším, když mi říkáš Ricku. - Nesnáším, když nezvedáš telefon.
Je tu jídlo, děti.
Fakt pěkný, díky, nádhera.
Jsi to ty, Carmene?
Dobrej, pane Zurski, jak se daří?
Já myslel, že ses zabil.
Ne, pane, to byl můj bratr.
Kraviny.
Ten idiot mele samý kraviny.
Dokonalý načasování.
- Kdo si myslí, že je? - Všechno jsem udělal.
Víš, že to ani není Ital? Stoprocentní Polák.
- Taková urážka. - Ty taky nejsi Ital, ne?
Jsem větší Ital než on.
Zapni gril, musím začít s těmi párky.
Dej mi chvilku.
- Co to je, Richie? - Klid, tohle je povolený.
Trpím úzkostí a strachem.
- A kdo ne? - Chceš půlku?
Ne.
Do který krabice jsi dal kečup?
- Kečup, kde je? - Kečup jsem nebral.
Proč ne?
Kterej debil by si dal na párek v rohlíku kečup?
- Dítě, Richie. - Debilní dítě.
Ty se chováš jak dítě.
Hele, bratránku, co tohleto teploušský ovoce?
- To je domácí limča, blbe. - Sakra!
To vypadá dobře.
Odpočívej v pokoji, Harolde.
Jedno kousnutí do donutu a člověk má radost.
Dvě kousnutí a je z toho depka.
Kdo by neměl rád to první sousto?
Jako malej jsem je miloval.
- Byls na sladký? - Jo, ale ani ne tak kvůli tý chuti.
Rád jsem se na ně koukal. Na ty barvy a textury.
Speciálně jeden donut jsem miloval
a nemohl ho dostat z hlavy.
Uvnitř želé, jasně fialová barva, sladce ostrá chuť.
Doma byli všichni vždycky tak rádi, když byly donuty.
- To je jasný, mladíku. - Jo.
-Čau, kluci. - Jo, Chestere.
Děkuju.
- Mám tě rád. - Jasná věc, kámo.
- Ahoj, zlato. - Jo.
- Chestere. - Ahoj, zlato.
-Čau, T! Co chystáš? - Bramborovou kaši.
Tohle by se mi líbilo.
Nový vydání, všechny nový barvy.
Označil jsem vám 18-3224.
Naprosto hustá zářivá fialová.
Moc děkuju.
- Vrátím ti to. - Záda.
- Jak to vypadá s hovězím? - Dobře, šéfkuchaři.
- Jdu ho vyndat. - Díky.
- Ahoj, jak je? - Zdravím.
- Pardon, vy jste? - Chestere, tohle je šéfkuchařka Sydney.
A tohle je můj spolubydla Chester.
Ahoj, spolubydlo Chestere.
Ahoj, šéfkuchařko Sydney.
- A proč jste tady? - Přišel jsem za kámošem.
Přinesl jsem mu nějakou inspiraci.
Je to designér.
- A čeho? - Všeho.
- Musím jít, uvidíme se doma, G. - Jasně.
- Díky, vrátím ti to. - Jasně.
- Rád jsem vás poznal, Sydney. - Nápodobně.
- Držím palce na schůzku. - Díky.
Mám pak obchodní schůzku, nemůžu smrdět jak vařená zelenina.
Tak jo, mizím.
Vzorník barev?
Říkal jsem si, že bych pro tenhle podnik vymyslel klasickej donut.
Samozřejmě navíc k mý práci.
- Jo. - Myslím, že by to mohlo mít úspěch.
Jo, donuty vypadají složitě,
ale je na ně potřeba hodně vybavení.
A já si nejsem jistá, že tohle je to nejzásobenější místo na světě.
Musel by bejt dokonalej, jako ta švestka.
- Jak nám o ní říkal Carmen. - Michelinskej styl?
Já nevím, no.
Třeba by to mohla bejt limitka.
Jestli se ti do toho chce, podpořím tě.
Kdybys chtěl pomoct, řekni.
Rád, díky, šéfkuchařko.
- Hodně štěstí. - Jasný.
Všechno v pohodě?
Ano, šéfkuchařko.
Tak jo, Sweeps dělá oběd pro nás, Angeli, co salát?
- V pohodě, šéfkuchařko. - Paráda, díky.
- Můžu se dneska najíst s vámi? - Ne, ty tu nepracuješ.
Tak co, jak to jde, šéfkuchaři?
- Dobře, šéfkuchařko. - Ochutnals ten novej dort?
- Jo. - A?
Zvedáš Marcusovi sebevědomí.
Dobrá práce.
Ty jsou od tebe? Dělals je?
Ne, tyhle ještě ne.
Zatím si dělám průzkum.
Vymejšlím, jaký bych chtěl textury.
To je pěkný...
A ten pocit?
Jo, koukej, tohle je paráda, je to jak...
- Tenhle je dobrej? - Myslím, že jo.
Jo, skvělý.
Jako když přijdeš za babičkou
a ona má na záchodě plyšovej potah.
- Jo. - Sedneš si na něj.
- A on se trochu vyfoukne. - A voní to jak potpourri.
Ale taky jako babička.
-Čau, jak je? - Ahoj, jak se vede?
- New York, jasně. -Čau.
To jsem neviděl.
Pan New York.
Jak se máš?
Rád tě vidím.
- Je mi líto Michaela. - Díky.
To ne.
Kečup?
Copak to nevidíš? Je to příšerný!
Neslyším tě, když křičíš!
Ty děti otvírají moje dárky?
Sakra!
Jste normální?
To se dělá, otvírat cizí dárky?
Můžeš mi pomoct, Carol? Nezvládám to tu.
Hele, mám jednu...
Mám na tebe jednu otázku. Ty pracuješ v restauraci, že jo?
Je to tak.
Jaký to je bejt naprostá nula?
Dobře ty, Franku.
Hele, lidi!
Tady Carmen
byl šéfkuchařem nejlepší restaurace na světě.
A to nepřeháním.
Nejlepší na světě.
Aspoň to tvrdí Eater.
Nepřišel jsem si promluvit, jasný?
Nechci se hádat, potřebuju chvíli klidu.
Nemám ti co říct.
Jen tě chci varovat, že je tu Pete.
- Já vím. - Sugar by si ho měla hlídat.
Ta se zdržela v práci.
Ten hajzl přinesl dárek a teď se nehne.
- Panebože! - Přesně tak.
Furt z něj mám pocit, že na nás zavolá poldy.
Víš, co tím myslím?
- Jak někdo z drogovýho. - Přesně.
Jak někdo z drogovýho.
- Ahoj, Phile, -Čau, Jimmy.
Richarde.
Jak je, kámo?
To bylo hodně divný.
U něj jsi taky něco dojebal?
Ne.
Protože víš co, Jimmy? Tohle já nedělám.
Někdy si totiž lidi myslí, že mi volají, abych přijel opravit záchod,
ale ve skutečnosti volají někomu jinýmu.
Stačí jen zvednout telefon.
Nikdo mi nevolal.
Fakt?
Kašlu na to.
Tohle mi napsala.
„Voda nejde vypnout, všude to teče.
-„Nemůžu nikoho sehnat.“ - Takový nesmysly.
„Opakovaně jsem volala Rickovi
„na 847-555-0186.“
Je ti to číslo povědomý, Ricky?
Jo, protože je Michaelovo.
Na číslice se už nikdo nedívá. Já mám 312.
Ten kluk, chlape.
Ten kluk.
Co je?
Mohla bys je dělat v solný krustě, jak jsem říkala?
- Proč mě furt sleduješ? - Protože je to moje práce.
Taky nepoužíváme
tyhle nechutný ubrousky.
- Udělej to nožem. - To je odsuzování.
Ne, není.
Jde tu obecně o zdraví a bezpečnost.
- Takhle. - Chápu to.
- Chci jen pomoct. - Jo, díky, chápu.
- Díky. - Rozumím.
- Díky. - Zvládnu to.
Oba jste pitomci.
Zavolat si sem sanitku.
Oba jste v ní odjeli do nemocnice.
A co vám řekli ti doktoři,
který na vás plejtvali časem?
„Proč jste to udělali?“
A co jste si mysleli?
Že to nebude pálit? Proč by kecali?
Jak je, chlapi?
Co se děje, kámo?
- Bavíte se tu dobře? - Ne.
Co je v tomhle?
Domácí limča.
Kecáš, jako v Krotitelích duchů?
Jo.
Vypadá to, že dochází.
Jo, jdu na to.
Páni, super oslava, co?
Ty bláho.
Je to úplně stejný.
To jsem rád, díky.
Z toho filmu.
Jo, já vím.
Jo.
Co to je, mají polední klid?
To je divný.
- Jak se máš, Richie? - Musím...
Jo, jasně.
Páni, to je dobrota.
- Super. - Trefils to.
Díky.
Vím, že je to občas takový divný kvůli...
- Tohle není nutný. - Já vím, ale,
- jsem docela labužník, víš? - Panebože, Pete.
No, dobře. Vím, že to bude znít divně,
ale chtěl jsem ti říct,
že jsem tvou práci sledoval a...
Prostě vím, kolik to chtělo odvahy.
Hrozně jsem ti fandil, víš?
Vsadím se, že spousta lidí si neuvědomuje,
kolik za tím bylo práce a odhodlání.
Bylo to fakt něco, kámo.
Tvoje ségra ti fandila taky.
Jako fakt hodně.
Ale taky jsi jí strašně chyběl.
- Díky, Pete. - Jasný.
Nějak na mě padla únava.
Takže toho nemá v práci moc?
Je na tebe naštvaná.
- Jo, dlužím jí hovor. - Spíš tak 50.
Nechci se tu do ničeho pouštět,
ale pro ni to taky nebylo snadný, víš?
Hele, mám tu hroznej fofr.
Jo, chápu. Jdu dovnitř,
ale ještě pokecáme, než půjdeš, jo?
- Jo. - Fajn.
Tenhle fešák? Srandovní.
Sakra.
To snad ne.
Sehnal jsem kečup.
Díky.
Co je?
Asi mě zabiješ.
Už se nemůžu dočkat.
Vysypal se nám do limči Xanax.
Jsou mrtví?
Ne, spíš jen spí?
Docela se mi to zamlouvá.
- Jo? - Jo.
- Jen tak dál, jde ti to skvěle. - Tak jo.
Tak jo, šéfkuchaři, jdeme ochutnat ty brambory.
Sakra.
Ale no tak!
Záda!
To snad ne...
Sakra. Omlouvám se.
- Pardon. - To je v pohodě.
Sakra!
Omlouvám se.
Sakra.
Proč jsi to udělala?
Protože nemám času nazbyt.
Nemáš zač, šéfkuchařko.
Páni.
- Kafe? - Ne, díky.
Odkud to je?
Z večírku v Grant Parku, dvaadevadesátej.
Chybí ti někdy?
Neznal jsem ho dost na to, aby mi chyběl.
Tobě?
Někdy. Byli jsme si věkově blízko,
byl to spíš kámoš než rodina.
Řešili jsme stejný problémy
ve stejnej čas. Pořád jsme měli o čem mluvit.
To zní hezky.
Bylo to hezký.
Kdy jsi s ním mluvil naposled?
Asi před 20 lety. Strašně jsme se pohádali a...
Kvůli čemu?
Bylo toho víc.
Drogy, chlast, automaty,
Většinou proto, že pořád trval na tom, že se bude chovat jak magor.
Každejch deset minut
měnil práci.
Chtěl dělat makléře a pak zase trénovat v NFL.
Myslím to vážně.
A pak nějakej kretén zainvestoval do Ed Debevics.
A najednou z něj byl majitel restaurace.
To by odpovídalo.
Jo.
Chudák tvá máma tam tvrdla pořád.
Jak tam můžeš trávit tolik času?
Stačí mi pět minut a hned mě napadají děsný věci.
- Možná proto to tam mám tak rád. - Jo.
A proto to chceš dát do kupy.
Asi jo.
Hlavně nebuď moc zklamanej,
když se to nepovede.
Jo?
Víš, že ti to neprodám, viď?
Jo.
Zdál se mi o něm sen.
Byli jsme s tátou
u Ženevskýho jezera, nebo tam někde, a objížděli ho.
Jeli jsme ve velkým SUV.
Seděl na spolujezdci a jeli jsme fakt rychle.
A já ztratil kontrolu.
Bylo to jako sedět v lítajícím autě.
Nebyl připoutanej.
Najednou se uprostřed cesty
objevil malej kluk. Dupnul jsem na brzdy.
Auto se zastavilo asi milimetr od něj.
A tvůj táta prolítl skrz čelní sklo,
ale nedopadl na zem.
Letěl dál.
Co bylo s tím klukem?
Stál tam a mával mu.
No, ať to odlehčíme,
smáznul jsem ti dva litry z dluhu. Gratuluju.
Dobrá změna tématu.
Jo, to mi jde.
Takže kolik ti teď dlužím? 298 000 dolarů?
298 050 dolarů.
- Co ta padesátka? - Doprava a manipulace.
Blbče.
No tak...
Můžu ochutnat ty nový brambory, šéfkuchařko?
Chviličku.
- Do toho, ať to máme za sebou. - Co máme mít za sebou?
Ochutnej to a řekni mi, že je to hnusný.
- Je to vynikající, díky. - Cože?
Je to vynikající, díky, šéfkuchařko.
A teď rychle, ať stíháme, jo?
Díky, čéfkuchařko.
Šéfkuchařko.
Jdeme odsud, nic jsem dneska nejedl.
- Já taky ne, umírám hlady. - Dobrá práce dneska, pánové.
- Vážně. - Rádi jsme tě viděli, strejdo Jime.
- Díky, méďo. - Mám tě rád.
- Uvidíme se, Richarde. - Tak jo, nashle, Jamesi.
Chcete vidět něco nechutnýho?
Nechápu to, je to naprostá záhada.
Spí si tu jako mimino.
A já bych z něj nejradši vymlátil duši.
- Chápete mě? - Naprosto.
Díky, že jste mě přijali do rodiny.
Na tohle nikdy nezapomenu.
Drž hubu, ty blbečku.
Spi tam.
- Už jsme skoro doma? - Jo.
Promiň, chlape.
Dejte si náš dezert.
To vypadá hezky.
Všichni dostaneme dort, protože jsme nejlepší kámoši.
Díky.
Šéfkuchaři.
České titulky Tereza Nesvačilová