- Tak chcete to slyšet? - Jasně, Mikeu, povídej.
Jdeme na to.
- Pardon, tady. - Dobře.
Takže byli jsme v Ceres,
což je bar dole v Board of Trade Building.
Prostě takovej bar v lobby.
Otvírá v půl sedmý ráno,
aby tam makléři, který prodělali kalhoty při otevření burzy,
mohli jednoduše nakráčet a zdunit se.
A to jméno „Ceres...“
Pojmenovali ho po bohyni úrody,
- pardon, a... - Pitomá Ceres...
- Někdo je naštvanej, že ho nepozvali? - Stejně bych nešla.
To teda šla. Nastrouhej parmazán, Carmy.
-Štve tě to. - Jdu na to.
- Si piš. - Každopádně,
na vrcholu budovy byla socha Ceres.
A pro vás historiky, její záda směřovala k východu.
Protože veškerej obchod se přesunul na Středozápad.
Říká se, že architekt John Storrs
tu sochu vytvořil jako velký „trhněte si“.
Panebože, vzbuďte mě, až bude po přednášce a ten příběh konečně začne.
- Tak už povídej! - Já se snažím.
Takže... jen to ochutnám.
Prostě jsme celou noc pařili, byli kompletně nalitý
a sjetý,
a napadlo nás, že jediný místo, kde bude otevřeno, je Ceres.
A protože bylo 6:45 ráno, předpokládali jsme,
že tam bude mrtvo.
- Nech toho. - Vystřel s těma rozinkama.
- Máma je tam ale dávala. -Žádný rozinky.
- Bylo tam mrtvo, bratránku? - Nebylo.
Nejenže tam nebylo mrtvo, jely tam naprostý orgie.
Bylo úplně narváno, viď?
Všichni fanoušci Blackhawk a kdo ještě, bratránku?
Savvy.
- To snad ne. - Jo! Savvy!
Zkurvenej Denis Savard.
Číslo 18.
Přímo tam. A pak, to ještě není všechno.
Chelios, zkurvenej Belfour, ty bláho! Viď?
Večer předtím byl Savvy uvedenej
do Hokejový síně slávy.
Přišli jsme na obří oslavu. Málem mi z toho jeblo!
Boží.
A tenhle idiot nějak... Tenhle zvědavej chlápek
někde objevil... co to bylo?
Leták o Ceres?
Jo, za barem.
- Správně... - Za barem.
Nahlas četl o historii bohyně úrody.
A pak se rozhodl, že je sám hluboce napojen na úrodu, že jo?
Vytáhl mobil a začal nahrávat zprávu do hlasovky.
Jakou zprávu?
„Ahoj, dovolali jste se do hlasové schránky Richieho Jermovice,
„bohyně úrody.“
- Debil! - Taková kravina!
Geniální!
Zkoušel to pořád dokola,
ale jenom to kazil. Byl pořád hlasitější a hlasitější.
A do toho virválu a bordelu
a šílenýho zmatku se najednou ozval hlas.
A ten řekl: „Co to děláte?“
A přímo před námi se najednou otočil chlápek. Kdo to byl?
- Bill Murray. - No jasně, Bill Murray.
- Cože? - Bill Murray, sakra!
Stál přímo tam. A Bill Murray řekl Richiemu:
„Proč to děláte?“ A Richie mu řekl: „Protože je to vtipný.“
Tohle řekne Billu Murrayovi, „je to vtipný“.
- A on mu odpověděl: „Ne.“ -„Není.“
„Není to vtipný, dejte mi mobil.“
Jo.
A pak řekl:
„Jak se jmenujete?“ Chápeš?
Tohle mi řekl Bill Murray.
Král. Zatracenej Bill Murray.
Jo, já vím, kdo to je.
Když mi zavoláš, uslyšíš to.
- Chápu. - Zavolej mi.
- Pořád to tam mám. - Já ti věřím.
- Mám to na mobilu. - To je dobrý.
- Fakt? - Díky.
Ty to nechceš slyšet?
Byli jste v baru v 6:45 ráno?
Jo, ale pointa toho všeho je...
- Jo, tahle je dobrá. - V pořádku.
Tahle je lepší.
Má hezký oči.
To má. Ale nemá smysl pro humor.
Ještě hůř, Tino. Dokonce ještě hůř,
- neví nic... - Záda.
Neví nic o historii Chicaga, chápeš?
To je fuk. Takovejch můžu mít, sbohem, puta.
Poslouchejte! To fakt tak řvu?
Využij toho.
Než nám je předáte, můžete sundat tu zelenou pásku? Zabere vám to pět sekund.
Jak se to namydlí a máme scvrklý prsty,
nejde to dolů, jasný?
- Ano, šéfkuchaři. - Díky za váš čas.
Za dvě hoďky otvíráme, šéfkuchaři.
Šéfkuchaři, to nový jídlo je prej skvělý.
- Připomeneš mi to pak? - To se mi ulevilo.
Radši až pak.
Dušený žebra. Děláme rizoto s vývarem.
Pozor na ty papriky.
Je snadno přizpůsobitelný, můžeme ho dávat s sebou.
Rizoto s sebou? Na to nejsme připravený.
Jen říkám, že jde jíst tady i vzít s sebou.
Navíc používáme ingredience, který už máme.
Je to fakt chytrý, zkusme to. Nechápu tě.
- Je to hotový, ochutnej. - Poslouchej, šéfkuchařko.
Zaprvý, přemýšlím o tom, tak vydrž, prosím.
Zadruhý, znám ty, pro který jsi pracovala, volal jsem jim, než jsem tě najal.
Proč jsi to dělal?
Tvůj životopis je skvělej, na rozdíl od nás.
Všichni říkali, že jsi neuvěřitelně chytrá a talentovaná.
Taky říkali, že jsi strašně netrpělivá a nezkušená.
Fajn, proto jsem se nechytla v podnikání?
- Proto jsem tady, proč... - To neříkám.
- Co teda říkáš? - Abys na mě netlačila.
Ano, šéfkuchaři.
Zvládneme to bez zásahu do systému?
Ano, šéfkuchaři.
Manny a Angel budou strašně...
- Už jsem s nimi mluvila. - Tak jo.
Teď už znáš můj názor.
Konečně jsme tady z toho udělali místo,
kde to jakž takž funguje, jasný?
Rád bych to tak udržel co nejdýl,
Zatraceně, Carmy.
- Dostals to? - Co přesně myslíš?
- Ty jsi neuvěřitelnej. - Jo.
Existuje taková věc, který se říká finančák.
- Vybírá od lidí daně. - To vím.
A lidi, co tu pracujou,
mu za posledních pět let nezaplatili ani halíř.
A já jsem spolumajitelkou týhle noční můry.
A pokud jim ty prachy nedám, přijdu o barák.
Takže jsem teď několik dnů, navíc k mojí práci a životu, strávila tím,
že jsem dávala dohromady tvůj bordel v papírech, abych se s nimi nějak dohodla
a platili jsme míň.
Potřebuju, abys šel dovnitř a sehnal mi výplatnice od roku 2018.
Zvládneš to?
- Jasně. - Díky.
Kdo ti chce sebrat barák, Sug?
Finančák, Richi.
Ajaj, daně.
Ty jsi „ajaj“.
- Jdi, Carmy. - Vím přesně, kde je najdu.
Díky.
Sakra.
Moment, taky „sakra“.
Proč to řadil takhle?
- Zeptám se ho, až nebude mrtvej. - Já jen...
K PRONÁJMU
To snad ne.
- Mám si vzít plynovou masku? - Ne, v pohodě.
Kdo je to?
To je Richard Hart. Hart Bageri v Kodani. Je to frajer.
Super. Jsi v pohodě?
Jo. Ty?
Jo, jasně. Hele, kdybys
něco potřeboval, cokoliv, však víš...
Jako co?
Nevím, prostě... tak jo.
Hele, když jsem trénoval s Cubs, dali mě na farmu.
Nenechali mě hrát a já byl na mizině.
A docela dobře jsem se naučil najít si místo na přespání.
Ale já nejsem bezdomovec.
Tak co ten bordel tady?
Začal jsem tu přespávat, abych nemusel dojíždět.
Jsem takhle blízko k tomu, aby ty donuty byly dokonalý.
Aha, jasně, takže jsi psychopat? Super.
Jen chci, aby byly dokonalý.
Chceš dokonalost, kámo? Začni sprchou.
Není to tak zlý. Ty jsi fakt hrál za Cubs?
Je ti něco?
Haló.
Jsi v pohodě?
Jo.
Venku je to divný.
Zavřeli ten bar.
Chodils tam často?
Ne, s majitelem jsme se moc nemuseli.
Ale byl jsem rád, že tam je.
Byl součástí ulice.
Jo, jako Logan.
Wicker. Pilsen.
Jo.
Všechno je v háji.
Věci se prostě mění.
Jo, to jo.
Proto ti pořád říkám, abys tohle místo nechala bejt.
Chvíli nedáváš pozor a všechno je jinak.
Neuvědomuješ si, že jde o křehkej ekosystém,
kterej drží pohromadě společná historie,
láska a respekt.
Na střeše Board of Trade je socha.
Bohyně, víš? Bez tváře. Lidi se ptali, proč ji nemá?
A architekt John Storrs řekl,
že když ji tam nahoru dával, byl ten barák nejvyšší ve městě,
takže jí ten obličej neudělal, protože by ho stejně nikdo neviděl.
Jenže teď jsou skoro všechny baráky kolem vyšší
a všichni se dívají na tu holku bez tváře a...
- Co to bylo? Kdo to střílel? - Drž se dole. Co to sakra bylo?
- Děláte si srandu? - Jsou všichni v pohodě?
- Dobrý? - Jo.
- Sweepsi. - Sakra!
Všichni v pořádku?
Malá zbraň, znělo to jak pistole.
- Jsou všichni v pořádku? - Co se to tu děje, sakra?
Nechoď tam, Richie, co to děláš?
Hej, Křivej Johne.
Jak je?
Viděli jste, kdo střílel?
Neviděli, ale dost mě to vyděsilo.
Znělo to jako něco menšího.
Viď?
Nějakej smrad asi blbnul s máminou dvaadvacítkou.
Hele, říkal jsem, abyste se tu nepotloukali.
Jděte radši tam.
Nevolej poldy.
Nechtěj mě ranit, Johne, jak dlouho se známe?
Je mi fuk, co děláš, nebo s kým to děláš.
Jen tě prosím, abys to dělal tam a držel to v mezích.
- Ale tam to nejde, kámo. - Proč ne?
Je to tam vo hubu.
Vo hubu? Máte přece bouchačky.
Tak to nemyslím, staví se tam.
Všechno se to tam bourá, bude tam ňákej fastfood.
Děláš si ze mě prdel? Bar taky zavřeli.
Začíná to bejt na nic.
Víš co? Udělej pro mě něco.
Poptej se, zkus zjistit, kdo mi střílel na podnik. Zajdi k Alovi.
Tak jo.
Já vás za to nechám bejt tady.
Ale nenápadně, jasný?
Nechci tu žádnej bordel, žádný gangsterský kraviny,
nic, co by mi odlákalo zákazníky, jasný?
- Jasný. - Rozumíme si?
- Rozumíme, respekt, jasný? - Jasný, díky, kámo.
Slyšeli jste ho, jasný?
Jak já sem ráda chodím.
- Jsi v pořádku? - Jo, ty?
Jo, už o tom ani nevím.
Neměli bysme zavolat poldy?
- Ne. - Ne.
- Zametají sklo. - Já vím.
- V úterý odpoledne. - Sugar...
Přijdu o barák.
Nemáš se dávat dohromady s feťákem. Otvíračka za 45 minut, šéfkuchaři!
- Ano, šéfkuchaři. - Ano.
- Klidně to trauma popírej, Carme. - Cože? Nemůžu zavřít.
Jo, pracuj dál. Jako by se nic nestalo.
Výloha je vysklená, všichni jsou v pořádku, tečka.
- Přesně o tom mluvím. - Natalie.
Carmy.
-Štveš mě. - To ty mě štveš.
Carme.
Cože?
Nic jsem neřekl.
Našels pro Sugar, no víš,
- ty věci? - Ne, nenašel.
Papírování mi zrovna moc nejde.
Mně taky ne.
Účtařinu tě v Nomě nenaučili?
- A tebe na DeVry? - Jo.
O co to bylo? O troubu?
Ne.
Ne, to je z Michaelových patnáctin.
Jan-Carlo a Fak se začali rvát,
snažil jsem se je roztrhnout a spadl na gril.
Bože, to snad ne.
Říká se nějak tomu,
když se bojíš, že se stane něco dobrýho,
protože si myslíš, že se to pokazí?
Nevím. Život?
Nedávno se mě dcera zeptala, jestli je moje příjmení „Špatný zprávy“.
Jako v tom filmu?
Myslím, že mě má její máma v mobilu jako „Richie Špatný zprávy“.
Říkám jí: „Tiff, co to sakra je?“
Prej jsem nakažlivej, volám jen se špatnejma zprávama.
Ale o tom asi nemluvíš.
Nevím, sakra. Kašlu na všechno.
Tak jo, to by stačilo. Obrať tu ceduli, T.
Otvíráme, šéfkuchaři.
Hurá, jdeme na to.
Tak jo, nezdržovat a do řady.
A sakra, to je ten chlap se zlatým ptákem.
Jak se máš, Tome? Rád tě vidím, kámo.
Jedno hovězí. Trochu pikantní, trochu sladký.
Díky, kámo.
Co ten tvůj pes, je to lepší?
Už nemá ten límec? Jak se vede?
Páni, šéfkuchařko.
Bravo.
Díky, šéfkuchařko.
Ebra a Richie jsou vepředu.
Tino, ty střídáš stanoviště. Vzadu v pohodě?
Ano, šéfkuchaři.
Hlídejme si teplotu na sporáku.
Ty kuřata dost tmavnou.
Kdy jste naposledy čistili lapač tuku?
- Začíná se ucpávat. - Udělám to.
- Ještě řeším ten jistič. - Díky.
Myslíš, že teď bys měl čas na ochutnávku, šéfkuchaři?
- Jo, díky za optání. - Jo.
- Tohle? - Jo.
Výborný, šéfkuchařko.
Děkuji, šéfkuchaři.
Omáčka je trochu hustá.
Rozumím, díky.
- Myslíš, že třeba brzy... Díky. - To je dobrota!
Že bychom to mohli brzy začít nabízet jako specialitu? Je tu ta možnost?
- Už se to blíží. Jo. - Jak moc?
-Řekl jsem ti, že je to skvělý. -Řekls „výborný“.
Neřekl jsem, že je to dokonalý.
Jo, chci říct, že mi to chutná.
Myslím, že je to skvělý a na tý omáčce ještě zapracuju.
- Sydney. - Já jen nechápu...
Ještě to není ono, šéfkuchařko, rozumíš?
Ano, šéfkuchaři. Rozumím.
- Díky, šéfkuchařko. - Díky, šéfkuchaři.
Zdravím, tohle jsou žebra dušený v kole s rizotem a jsou vaše.
- Fakt? - Jo.
Udělala jsem jich víc a jsem Sydney, pokud byste potřeboval.
- Díky, Sydney. - Hezký den.
- Možná to tu není. - Je to tu.
Dobře.
Pro tvou informaci, já vím, že podepsat mu to byla kravina.
Udělal bych to samý.
- Chceš se pohádat? - Prosím.
- Vím, že se na mě zlobíš. - Je to nezodpovědný.
Ne, myslím to, cos mi řekla u sebe doma.
Byla jsem naštvaná.
Jo, to mi došlo.
Hele, nejvíc mě asi štve to,
a asi se to stydím přiznat,
že se mě nikdy nezeptáš, jak se mám. Nikdy.
Asi je to dětinský, ale proto se na tebe zlobím.
Asi.
Navíc spolu vůbec netrávíme čas.
Tohle místo tě žere zaživa.
Ze všeho viníš tohle místo.
- Jak to myslíš? - Viníš restauraci.
Ne mámu, ani Mikeyho.
A jak to tu nemám vinit?
Právě jsem uklidila prostřelenou výlohu a teď jsem pohřbená v krabicích.
Tohle místo sežere všechen náš čas, peníze, snahu.
A vrátí nám za to jen chaos a zlost.
Je to blbost.
Tohle by řekla máma.
- Myslím to vážně. - Já taky.
Přeju si jen, aby se to uklidnilo.
Aby ve všem nebyl takovej zmatek, aby to bylo...
- Důsledný. - Jo, důsledný.
Jo, to dává smysl.
Díky, žes to řekl.
Asi se pořád cítím v pasti,
protože neumím popsat,
co cítím.
Takže ptát se ostatních, jak se cítí, mi přijde,
nevím, šílený?
Dobře.
Omlouvám se. Však víš,
že máš pravdu. Zajímá mě, jak se cítíš.
Jak se cítíš?
Bezvadně, všechno je skvělý.
Jasně.
Hele, není to ono?
- Jo. - Je, viď?
Bylo to ve složce s názvem...
-„Kraviny.“ -„Kraviny.“
Tak jo, kontrola. Jídlo vypadá dobře.
Sakra! Co to dělá?
Jak to krájíš, šéfkuchaři? Ty hrany musej bejt ostřejší.
- Ten nůž nestojí za nic. - Kdy jsi ho naposledy nabrousil?
Sakra! Kde mám bouchačku? Vy jste mi ji někdo vzal?
Carmy!
Cože? Víš, že tady jsem já. Mám jít do háje? To ty jdi do háje.
Sydney, udělej něco.
Všechny zdravím. Díky za přízeň.
Všechno je pod kontrolou. Nechte si chutnat.
Soustřeďte se na hovězí. Tohle je prostě Chicago, že?
Hej! Lidi!
Sklapněte! Prosím.
Děkuji. Co se tu děje?
Tohle není jeho flek.
To ty se chováš neslušně!
Protože tady tvoje parta hulí!
Hej! Můžeme se ztišit, prosím?
Děkuji. Já jsem Sydney. Začněme tím. Jsem Sydney.
John.
Pan Carl.
Tak jo, pan Carl a John. Dobrý den,
kolegové. Dobré odpoledne.
- Sakra! - My ti bouchačku nevzali, kámo.
Sakra!
Tinu a Garyho určitě znáte. Skvělé.
Takže teď se všichni víceméně známe.
Fajn, tak jak to napravíme?
Tohle nejde napravit, protože je to hajzl.
Zkus to říct ještě jednou!
- Nechte toho! - Jo, radši mě k němu nepouštějte.
ENERGETICKÉ TYČINKY
Takhle to můžeme dělat každej tejden, ano?
Sendviče, jednoduchá konverzace, žádnej křik,
nekouřit u jídla, chápeme se, ano?
- Tak jo. - Dobře.
Bude to chtít i limču. Abysme ty sendviče spláchli.
Kolu, Green River, co máte.
Jasně, fajn.
Dohoda platí jen pro ty, co tu teď jsou.
Ne že tetičkám, bráchovi, bratranci a kámošům
-řeknete, aby sem každý úterý přišli. - Jasně.
- Tak jo. - Dohodnuto.
Takže všechno v pohodě? Skvělý.
Vezměte si tyhle, dojdu pro další.
Je to tu nebezpečný, opatruj se, G.
Hraješ si na nóbl týpka?
Jo, přesně tak.
Tohle se stane, když porazíš Padres, ale máš pozitivní test na drogy.
Je to vyřešený.
A ten blbec zase zastavil.
A to byly už třetí semafory.
Dejte mi dva párky, dvě kuřata, celkem čtyři jídla, prosím.
Provokoval mě, túroval motor.
Nakonec jsem stáhnul okýnko a říkám mu:
„Dejchej, chlape, je to jen blbá Honda, vychladni.“
Pardon, teď se ti to bude líbit, poslouchej.
Nemůžu se dočkat!
- Potřebuju tě na pokladně. - Vteřinku.
- Teď, Richie! - Jen to dopovím, sakra.
Nemůžeš na chvíli zmlknout, sakra?
Ven, Richarde! Okamžitě! Panebože.
Tak jo.
Sakra! Něco po tobě hodím.
Pamatuješ, Tino, jak to tu bejvalo pohodový?
- Měl bys jít domů a vychladnout. - Cože?
Musíš vypadnout. Kazíš mi to tu.
Děláš si ze mě srandu?
Jsem snad na jiný planetě?
Během dvou měsíců jsem se zlepšila o 300 %.
Je to tu organizovaný.
Čistý. A všechno funguje a...
Mikeyho jsem měla moc ráda.
Ty víš jak moc.
Ale teď...
Teď je to skutečný a šlape to a...
A co?
A je to dobrý. Jo.
Jsou to děti, Tin. Ona nic nechápe.
Je to dítě! Promenáduje se tu a myslí si, jak to má zvládnutý.
Tohle je křehkej ekosystém!
Tohle teď nemám zapotřebí.
Nedokážu dost zdůraznit, že tohle teď fakt nemám zapotřebí.
- Já končím. - Končíš?
A kam půjdeš, Richie?
Kam půjdeš?
Tak jo, ravioli jsou vyprodaný, šéfkuchaři.
Ravioli už nejsou, šéfkuchaři.
Chystejte dvě kuřata s paprikou, dvě klobásy s paprikou, dvě mortadely.
Jdu na to, šéfkuchařko.
Chystejte jedny žebírka s paprikou Jednu mortadelu.
Dobře.
Dejte mi deset hovězích, šest pálivých, čtyři sladký. Díky!
Chystejte dvě kuřata s paprikou, dvě klobásy s paprikou, dvě mortadely.
Chystejte jedny žebírka s paprikou a jednu mortadelu.
Můžete udělat celkem dvakrát kuře, třikrát hovězí, prosím?
- Celkem dvakrát kuře, třikrát hovězí. - Díky, šéfkuchaři.
- Mám se ptát, co se venku dělo? - Ne.
Jen jsem rozdala pár zbytků.
Omlouvám se, jestli jsem se dneska choval blbě.
- V pohodě. - Jo?
Ještě dvě kuřata s paprikou, prosím, se zeleninou.
Celkem čtyři, chci to slyšet!
- Celkem čtyři, šéfkuchařko. - Díky, šéfkuchaři.
Na 21 máme VIP, Toma Skillinga,
nachystejte dezert, prosím. Slyšíš mě, Marcusi?
- Chystej dezert. - Jasně, šéfkuchařko.
Opakujte to, šéfkuchaři, prosím.
Máme tu čtyřikrát hovězí. Potřebujeme je vepředu.
Ale to tempo se mi líbí. Udržme ho.
Posuneme ho na další úroveň. Víc naléhavosti, prosím.
- Servis, prosím. - Servis.
Třikrát kuře, šéfkuchařko Sydney.
Díky, šéfkuchaři. Servis, prosím!
Servis.
České titulky Tereza Nesvačilová