- Deci, vreți să auziți povestea? - Da, Mikes, spune!
Haide!
- Scuze, bine. -În regulă.
Deci eram la Ceres, da,
care era barul de la parterul clădirii Casei de licitații.
Era un doar un bar mic situat în hol, da?
Deschidea la 6:30 dimineața,
astfel încât comercianții care pierdeau la piață
să poată merge să-și înece amarul în bărulețul ăsta nenorocit.
În fine, numele „Ceres...”
Era numit după Zeița Agriculturii,
- scuze, și... - Vrei să spui Ceres...
- Cineva e geloasă că nu a fost invitată? - N-aș fi mers.
Ba da. Carmy, rade niște parmezan!
- Ești geloasă. - Am înțeles.
- Sigur că da. -În fine.
Pe clădire, era o statuie a lui Ceres
și spatele ei, pentru voi toți istorici, era orientat spre est.
Și asta pentru că tot comerțul tocmai s-a mutat în vest.
Deci, legenda spune că arhitectul John Storrs,
a construit statuia ca oe un mare „du-te dracu”.
Doamne! Treziți-mă când începe povestea și clasa e liberă.
- Spune povestea! -Încerc să spun povestea asta nenorocită.
În fine... Lasă-mă să gust asta.
În fine, ideea e că eram în oraș, beți ca dracu,
drogați ca dracu,
și ne gândit că singurul loc care e încă deschis, desigur... Ceres.
Și fiind 6:45 dimineața, era normal să presupunem
că locul urma să fie al naibii de gol.
- Ieși afară! - Pleacă de aici, nu vom folosi stafide.
- Mama punea mereu stafide. - Nu punem stafide.
-În fine, vere, era pustiu? - Nu era pustiu.
Nu numai că nu era pustiu, ci era super plin.
Era al naibii de aglomerat. A fost la fel ca... Corect?
Toți fanii Blackhawk și vere, ghici cine era acolo?
Savvy.
- Pleacă de aici! - Da! Savvy!
Denis Tâmpitul Savard.
Numărul 18.
În casă. Dar stai, el... Nu se oprește aici.
Hai Chelios, Belfour! Corect?
Cu o noapte înainte, Savvy fusese introdus
în Hockey Hall of Fame.
Am intrat în ditamai petrecerea. Se întâmplă!
Și acest nenorocit, cumva... Acest tip curios,
pune cumva mâna pe, ce a fost?
Un fel de un pamflet a lui Ceres?
Da. În spatele barului.
- Da... -În spatele barului.
Citește cu voce tare despre istoria zeiței agriculturii.
Cumva, ajunge la concluzia că și el are o legătură profundă cu agricultura.
Își scoate telefonul și înregistrează un mesaj.
Care a fost mesajul?
„Bună. Ați sunat la mesageria vocală a lui Richie Jermovic,
Zeița Agriculturii.”
- Prostul naibii! - Un prost.
Rahatul e fenomenal.
Zeița de aici, încearcă să înregistreze mesajul,
dar o tot dă în bară și devine din ce în ce mai gălăgios.
Cu toată cacofonia și toate prostiile,
cu toată gălăgia de acolo, auzim o voce
zicând: „Ce faci?”
Da? Și chiar în fața noastră, tipul ăsta, se întoarce, cine era?
- Bill Murray. - Desigur, era Bill Murray.
- Ce? - Bill al dracului Murray!
Era chiar acolo. Bill Murray l-a întrebat pe Richie,
„De ce faci asta?”, iar Richie spune: „Pentru că e amuzant”.
El îi spune lui Bill Murray: „pentru că e amuzant”,
-și Bill Murray spune: „Nu.” -„Nu, nu e.”
„Nu e amuzant!” și zice: „Dă-mi telefonul tău”.
Da.
Și apoi întreabă:
„Cum te numești?”
Bill Murray a vorbit cu mine.
Regele! Al dracului Bill Murray.
Da, știu cine e.
Dacă mă suni, îl poți auzi.
- Am înțeles. - Sună-mă.
- Tot am înțeles. - Te cred.
- Este încă pe telefonul meu. - E în regulă.
- Serios? - Mulțumesc.
Nu vrei să-l auzi?
Voi ați fost la un bar la 6:45 dimineața?
Da, dar întreaga idee este...
- Bine, asta arată bine. - Verifică!
Așa e mai bine.
Are ochi frumoși.
Are ochi frumoși, dar nu și simțul umorului.
Și mai rău, Tina, îți zic eu, mult mai rău,
- ca și cum nu are... - Spate.
Nu știe nimic despre istoria Chicago-ului. Știi ce spun?
În fine. Sunt și alți pești în mare. Ne vedem într-o altă galaxie, târfă.
Ascultați! Deci, pur și simplu, țip așa?
Da, fă-o să merite.
Scoateți această bandă verde înainte să ajungă la noi. Durează cinci secunde.
Odată ce avem săpun pe mâini,
nu dezlipi rahatul ăsta. Bine?
- Da, Chef. - Mulțumesc pentru timpul acordat.
Două ore până la deschidere, bucătari.
Chef, uite, m-am gândit la un fel nou.
-Îmi zici mai târziu? - E ușor de făcut.
Mai târziu.
Coaste înăbușite. Facem risotto cu sos.
Urmăriți ardeii.
Este ușor adaptabil, se poate da la pachet.
Risotto la pachet? Nu suntem gata de pachete deloc.
Spun doar că se putea mânca și aici și afară,
plus că folosim ingrediente pe care le aveam deja.
Este destul de bun, hai să încercăm. Nu înțeleg.
- Să încercăm, avem totul aici. - Chef, ascultă-mă!
Unu, mă gândesc la asta, deci, ai răbdare, te rog. Bine?
Doi, știu pentru cine ai mai lucrat, i-am sunat înainte de a te angaja.
De ce ai făcut asta?
CV-ul tău e excelent, iar locul ăsta nu e.
Toți au zis că ești incredibil de inteligentă și talentată.
Dar au spus și că ești incredibil de nerăbdător și directă.
Bine, deci, de aceea sunt pedepsită?
- De ce sunt aici, tu nu... - Nu asta spun.
- Dar ce spui? - Spun să mă lași puțin.
Da, Chef.
Putem face acest lucru fără a distruge fluxul?
Da, Chef.
Manny și Angel vor avea un rahat...
- Am vorbit deja cu ei, Chef. - Bine.
Tu știi de unde vin
și am reușit împreună să aducem ăsta într-un loc
unde merge cât de cât, da?
Aș dori să mă țin de asta atâta timp cât pot
La naiba, Carmy!
- Hei, ai primit-o? - La ce anume te referi?
- Ești special. - Da.
Există ceva numit Direcția de Taxe și Impozite
- care colectează impozite. -Știu asta.
Și oamenii din acest loc,
nu au plătit nimic acelei organizații de cinci ani de zile.
Și cumva, sunt coproprietar al acestui coșmar.
Iar casa mea va fi confiscată dacă nu le dau niște bani.
Așa că am petrecut ultimele zile, pe lângă celălalt loc de muncă și viața mea,
să-ți pun toate documentele în ordine, astfel încât să pot ajunge la un acord
ca să plătim mai puțin.
Așa că vreau să mergi acolo să-mi aduci registrele contabile din 2018.
Poți să faci asta?
- Pot face asta. - Mulțumesc.
Cine îți ia casa, Sug?
Fiscul, Rich.
Rahat de taxe. Ups!
Ești pe lângă.
- Bine, du-te, Carmy! -Știu exact unde sunt.
Mulțumesc.
La dracu!
Stai puțin, este tot un rahat!
De ce le-ar organiza așa?
- O să-l întreb când nu va mai fi mort. - Doar...
Nemernicul!
- Ar trebui să port o mască de gaz? - Nu, omule. Ești bine.
Cine e ăla?
Ăla e Richard Hart. Hart Bageri în Copenhaga. E tare rău.
În regulă. Ești bine, omule?
Da. Tu?
Da. Știi, dacă
ai nevoie de ceva, orice, știi...
Adică ce?
Nu știu, cum ar fi... La naiba!
Uite, când am dat probe pentru Cubs, jucam în Liga Mică
și nu mă puneau la treabă. Eram falit.
Și mă pricepeam să găsesc locuri unde să stau.
Frate, nu sunt fără adăpost.
Atunci ce se întâmplă aici?
Am început să dorm aici, ca să pot economisi timpul cu naveta.
Sunt atât de aproape de a face aceste gogoși și vreau să fie perfecte.
Bine. Deci, ești psihopat? În regulă!
Vreau doar să fie perfecte.
Vrei perfecțiune, frate? Începe cu un duș!
Nu e așa rău. Ai jucat la Cubs?
Sandvișuri Făcute Manual BEEF DELI
Ești bine?
Tu?
Ești bine?
Da.
Se simte ciudat acolo.
Barul a închis.
Mergeai des acolo?
Nu. Eu și proprietarul nu prea ne înțelegeam.
Dar era frumos să știu că e acolo, știi?
Era un reper.
Da, ca Logan.
Wicker. Pilsen.
Da.
Toate sunt de rahat acum.
Sunt diferite.
Da, sunt diferite.
De aceea vă tot spun să nu vă mai jucați cu locul ăsta.
Știi, nu ești atent și totul se schimbă.
Știți, nu vă dați seama, ăsta e ca un ecosistem delicat,
și e ținut în picioare de o istorie comună,
și dragoste și respect.
Există o statuie pe clădirea Camerei de Comerț.
Zeița, da? Nu are față. Oamenii se întreabă: „Unde este fața ei?”
Și arhitectul John Storrs, da, John Storrs zice:
„Când am pus-o acolo era cea mai înaltă clădire din oraș
și nimeni nu-i vedea fața, așa că nu ne-am deranjat să facem una.”
Dar acum, fiecare clădire nenorocită e mai înaltă decât cea de dinainte
și toți se uită la tipa asta fără față, și e doar...
- Ce dracu'? Cine trage omule? - Stați jos! La dracu'!
- Faci mișto de mine? - Toată lumea e bine?
- Ești bine? - Da.
- Sweeps. - Nenorocitul!
Toată lumea e bine, da?
Ceva mic. Pare a fi un pistol.
- Toată lumea bine? - Ce dracului se întâmplă aici?
Hei, Richie. Nu ieși acolo. Ce faci, frate?
- Hei. John! - Hei.
Ce faci?
Ai văzut cine a tras în fereastră?
N-am văzut, omule. M-am speriat de moarte.
Părea ca ceva mic.
Da, nu?
Probabil un prostănac de copil, jucându-se cu pistolul maică-sii.
Ascultă, omule, știți că n-ar trebui să stați pe aici.
Te-am rugat să stai mai încolo.
Omule, nu chema poliția.
John. Nu mă jigni. De cât timp ne cunoaștem?
Nu mă interesează ce faci sau cu cine o faci.
Tot ce te rog e să o faci acolo și să păstrezi o cantitate rezonabilă.
- Dar nu putem sta acolo, omule. - De ce?
E periculos.
Periculos? Toți aveți arme acum.
E un altfel de pericol. Construcție periculoasă.
S-a stricat treaba. Au curățat tot. Construiesc un Sweetgreen.
Faci mișto de mine? Știi că și barul s-a închis.
E urât.
Bine, îți pun eu ce facem. Fă-mi o favoare, bine?
Întreabă în jur, vezi dacă poți afla cine a tras noi. Vorbește cu Al.
Bine.
În schimb, puteți rămâne aici.
Dar mai ușor, bine?
Nu vreau zgomot sau nu știu ce rahat de gangster nenorocit,
nimic care să sperie clienții, da?
- Bine. - Ai înțeles?
-Înțeles. Respect. Bine? - Bine. Mulțumesc, frate.
L-ați auzit, da?
-Îmi place să vin aici. - Sugar.
- Ești bine? - Da, tu?
Da, la dracu'! Nici nu mai știu.
Ar trebui să chemăm poliția?
- Nu. - Nu!
- Mătură cioburi. -Știu.
- Marți, după-amiază. - Sugar...
Îmi voi pierde casa.
Nu fii parteneră cu un dependent! 45 de minute până la deschidere, chefi!
- Da, chef. - Da, chef!
- Nu procesezi trauma, Carm. - Omule, ce? Nu pot închide.
Continuă să lucrezi. Ca și cum nu e nimic.
S-a tras într-o fereastră, toată lumea e bine. Sfârșit.
- Exact asta zic. - Natalie.
Carmy.
- Mă enervezi. - Tu mă enervezi!
Carm.
Du-te!
Ce?
N-am spus nimic.
Ai găsit ce voia Sugar... Nu știu...
- gunoi? - Nu. N-am găsit.
Da. Nu prea mă pricep la documente.
Nici eu.
Nu v-au învățat contabilitate la Noma?
- La DeVry te învață? - Da.
Ce e aia? De la cuptor?
Nu.
Nu, e de la aniversarea de 15 ani a lui Michael.
Jan-Carlo și Fak s-au bătut,
am încercat să-i despart și am căzut pe grătar.
Doamne! Feck.
E un nume pentru chestia aia,
când te temi să se întâmple ceva bine
pentru că ai impresia că va urma ceva rău?
Nu știu. Viața?
Zilele trecute, fata mea m-a întrebat dacă chiar mă numesc „Vești proaste”.
Ca în Bad News Bears?
Cred că în telefonul mamei ei sunt trecut „Richie Bad News”.
Și o întreb: „Tiff, ce dracu'?”
Și ea zice că sunt contagios că sun doar cu vești proaste.
Poate că nu la asta te referi.
La dracu! Nu știu. La dracu cu tot!
Bine, scoateți-mă din mizerie. Dă-i drumul, T!
Hei, pregătiți-vă, chefi! Deschidem.
Să-i facem praf!
Bine. Mai cu viață. Haideți. Pe rând.
Rahat! Este omul cu scula de aur.
Ce mai faci, Tom? Mă bucur să te văd, frate.
Dați-mi o vită, puțin caldă, puțin dulce, înmuiată.
Mulțumesc, amice!
Nick, ce-ți face câinele, apropo? E mai bine?
Are conul și tot? Ce mai faci?
La naiba, chef!
Bravo!
Mulțumesc, chef.
Ebra și Richie sunteți în față.
Tina, oscilezi. Suntem bine aici?
Da, chef.
Trebuie să avem grijă cu aragazul, băieți!
Puiul ăsta e cam făcut.
Când a fost ultima dată când ați curățat grăsimea?
- Se strânge iar. - O să mă ocup.
- Mă ocup tot de întrerupător. - Mulțumesc.
Chef, crezi că ai putea să încerci asta acum?
- Da. Mulțumesc de întrebare. - Da.
- Asta? - Da.
E extraordinar, chef!
Mulțumesc, Chef.
Sosul e puțin cam gros.
Da, bine. Mulțumesc.
- Crezi că poate în curând... Mulțumesc. - E tare!
Poate o putem băga ca preparat special? E loc?
- Se apropie. Da. - Cât de aproape?
-Ți-am spus că a fost minunat. - Ai spus „extraordinar”, îți amintești?
N-am zis că e perfect.
Ei bine, în regulă, adică, îmi place.
Cred că e minunat și voi subția sosul,
- Sydney! -Știi, nu înțeleg...
Chef, încă nu e gata. Înțelegi?
Da, chef. Înțeleg.
- Mulțumesc, chef. -Și eu, chef.
Bună, asta sunt coaste marinate în cola cu risotto. Și sunt pentru tine.
- Serios? - Da.
Am avut în plus, iar eu sunt Sydney, dacă ai nevoie de altceva.
- Ei bine, mulțumesc, Sydney. - Să ai o zi bună!
- Hei, poate că nu sunt aici. - Nu, aici sunt.
Bine.
Știam că am fost proastă să semnez.
Aș fi făcut același lucru.
- Vrei să te cerți? - Te rog.
-Știu că ești supărată pe mine. - Asta e iresponsabil.
Mă refer, pentru casă. Tot ce ai zis.
Am fost enervat.
Da. Clar.
Uite, cred că ce mă enervează, de fapt,
e că sunt probabil prea jenată să recunosc,
că mă deranjează că nu mă întrebi niciodată ce fac. Dar, niciodată.
Știu că e copilăresc, dar de asta sunt supărată pe tine.
Cred.
În plus, nu petrecem niciodată timp împreună.
Acest loc te mănâncă de viu.
Mereu dai vina pe locul ăsta.
- Cum adică? - Adică, dai vina pe restaurant.
În regulă, nu dai vina pe mama. Nu dai vina pe Mikey.
Cum să nu dau vina pe acest loc?
Tocmai am curățat cioburi de la o împușcătură și sunt acoperită în carbon.
Tot timpul nostru, banii, munca, au legătură cu acest loc.
Singurul lucru pe care îl primim înapoi e haos, resentimente.
E de rahat!
Vorbești ca mama.
- Vorbesc serios. -Și eu.
Vreau doar ca lucrurile să fie calme.
Vreau să meargă bine. Vreau ca lucrurile să se simtă...
- Consistent. - Da. Consistent.
Da. Asta e rezonabil.
Ei bine... Apreciez că spui asta.
Cred că, tot timpul, mă simt ca și cum sunt prins,
pentru că nu pot descrie
cum mă simt.
Deci, ca să întreb pe altcineva cum se simte, pare cam,
nu știu, nebunesc?
Bine.
Îmi pare rău. Știi,
ai dreptate. Vreau să știu cum te simți.
Cum te simți?
Foarte bine. Chiar minunat.
Corect.
Hei, ce e asta?
- Da! - Da, nu?
Era fix în acest dosar etichetat cu...
„Rahat”.
Bine, verificări. Băieții arată grozav.
Sfinte Sisoe! Ce face ăla?
Ce se întâmplă cu aceste margini, chef? Trebuie să fie mai curat de atât.
- Cuțitul ăsta e de rahat. - Când a fost ascuțit ultima dată?
La dracu! Unde e arma mea? Care dintre voi nenorociților mi-ați luat arma?
Carmy!
Ce? Știi că stau aici. Să mă duc dracului? Du-te tu!
Sydney, ocupă-te!
Bună ziua. Mulțumim pentru susținerea voastră!
Totul e sub control. Vă rog să vă bucurați de masă.
Concentrați-vă pe asta. Chicago. Nu-i așa?
Hei, băieți! Hei! Băieți!
Băieți, gura! Vă rog!
Mulțumesc. Ce se întâmplă aici?
Ăsta nu e spațiul lui.
Tu ești cel care se comportă urât.
Pentru că-mi furi clientela!
Hei! Putem să ne coborâm vocile, vă rog?
Mulțumesc. Sunt Sydney. Să începem așa. Eu sunt Sydney.
John.
Dl. Carl.
Bine. Dl. Carl și John. Bună,
parteneri. Bună ziua!
- La dracu! - Nu ți-am luat arma, frate.
Rahat!
Se pare că o cunoașteți pe Tina și pe Gary. Grozav.
Deci, acum suntem cu toții în diferite etape de a ne cunoaște.
În regulă. Bine, deci cum rezolvăm asta?
Nu se poate rezolva pentru că tipul ăsta e un nemernic.
Asta e fost ultima dată!
- Haide! - Da, ai face bine să mă ții.
Bine, deci, putem face asta săptămânal, da?
Sandvișuri, conversație simplă, fără urlete,
fără fumat unde e toată mâncarea, mă înțelegeți? Da?
- Bine. - Bine!
Ne trebuie și ceva de băut. Ca să meargă sandvișurile.
RC, Green River, orice.
Sigur. Grozav.
Oferta se aplică numai celor care sunt aici acum.
Deci, nu spuneți familiei și prietenilor,
- să vină aici în fiecare marți, bine?
- Bine. -În regulă!
Bine, deci, suntem bine? Grozav.
Luați astea, voi aduce mai multe.
Tare, omule. Ai grijă de tine, G!
Hei, ești elegant acum omule?
Da, omule. Foarte elegant.
Asta se întâmplă când treci de băutură, dar pici testul de droguri.
S-a rezolvat.
Deci, al naibii terorist, trage iar.
Și acum, ăsta e al treilea stop.
Vreau doi cârnați, doi pui, patru de toată ziua, vă rog.
Se ia de mine. Mă tachinează.
Până la urmă, ies pe fereastră și zic:
„Omule, respiră! E o nenorocită de Honda. Hai să ne relaxăm puțin.”
Iartă-mă. O să-ți placă. Ascultă.
Da, sigur. Sigur că da. Bine?
- Am nevoie de tine la casă. - O secundă.
- Richie! Richie, acum! - Lasă-mă să spun povestea.
Uite, vrei să taci dracului puțin?
Richard! Afară! Afară acum! Doamne!
Bine, da.
La naiba! Uite, am și eu ceva să-ți zic.
Îți amintești, Tin, locul ăsta era cool înainte.
- Trebuie să mergi acasă și să te relaxezi. - Ce?
Trebuie să pleci de aici. Îmi strici chestiile.
Faci mișto de mine?
Parcă sunt de pe altă planetă.
Treaba mea s-a îmbunătățit 300% în două luni.
Acest loc e organizat.
Și curat. Și merge și...
Hei, l-am iubit pe Mikey.
Știi cât de mult îl iubeam pe acel copil.
Dar, asta...
Asta e real și viu și...
Și ce?
Și bine. E bine!
Tin, sunt copii. Ea nu înțelege.
E un copil, știi? Se plimbă pe acolo și are impresia că se descurcă.
Acesta e un ecosistem delicat.
Chiar nu am nevoie de asta acum.
Nici n-am cuvinte să spun cât de tare nu am nevoie de acest rahat acum.
- O să-mi dau demisia. - Demisia?
Și unde vei merge, Richie?
Unde te duci?
Bine, să facem 86 de ravioli te rog, chef.
Optzeci și șase de ravioli, chef.
Foc. Doi pui cu piper, două sosuri, ardei, încă doi la pachet.
Mă ocup, chef.
Foc! O porție de coaste cu piper. Încă una la pachet.
Bine.
Stai să iau zece fripturi, șase calde, patru dulci. Mulțumesc!
Hai, doi pui cu piper, două sosuri, ardei, încă doi la pachet.
Hai! O porție de coaste cu piper și încă una la pachet.
Bine, vreau doi pui, trei vita zilei, vă rog.
- Doi pui, trei vita zilei, Chef. - Mulțumesc, chefi!
- Vreau să știu ce s-a întâmplat acolo? - Nu vrei.
Dar am dat câtorva oameni niște resturi.
Ascultă, îmi pare rău că am fost de rahat mai devreme.
- Totul e bine. - Da?
Pot avea încă doi pui cu piper, vă rog, cu legume.
Patru ale zilei. Pot avea patru ale zilei?
- Patru ale zilei, chef. - Mulțumesc, chef!
E un VIP la 21. Este Tom Skilling,
așa că pot avea un desert, te rog. Marcus, ai auzit?
- Desert! - Da, chef.
Răspunde-ți, vă rog, bucătari!
Avem patru vite aici. Avem nevoie de ele în față, vă rog.
Îmi place așa, totuși. Să ținem pasul.
Să creștem viteza. Mai repede, vă rog.
- Pot să am ajutor, vă rog. - Mâini!
Chef Sydney, trei pui.
Mulțumesc, chef. Pot să am un ajutor, te rog?
Mâini!
Subtitrarea: Sadacliev Lucian