- Bine ați revenit la... - Ursul!
Ursul! Sunt Carmen Berzatto.
Și astăzi, vom face braciole de vită.
Acesta e preparat foarte special în gospodăria mea de coșmar.
Fratele meu Mike îl pregătea pentru noi în fiecare duminică.
Băieți, am o poveste drăguță.
Fratele meu, care era dependent de analgezice,
și-a zburat creierii de pe State Street Bridge.
Așteptați, mai urmează.
Nicio scrisoare. Nici la revedere. Nimic.
Cu excepția faptului că mi-a lăsat mie restaurantul familiei,
ceea ce e interesant, considerând că nu a vrut să lucrez acolo cu el,
chiar dacă sunt destul de bun la asta. Nu?
Da. Am condus cel mai bun restaurant de pe Pământ.
Destul de diferit de maghernița fratelui meu
care de abia se susținea.
Deci, ăsta a fost un ultim și deosebit „Du-te dracu!” de la Michael.
În fine... Braciole.
Ce dracu?
Băieți? Unde sunt lucrurile mele?
Ce dracu' se întâmplă?
La dracu!
Rahat!
Mike.
Îmi pare rău, băieți!
Îmi pare rău. Am dat-o în bară, băieți.
Am dat-o în bară. Stop! Vă rog!
Sunt chiar aici.
Nu pot face asta.
Băieți, nu pot face asta! Opriți-vă! Nu pot... Nu pot face asta!
Știi că trebuie s-o anunț.
Sunt chiar aici.
Cicero Zi-mi
Hei, Carm. Hei, mă auzi?
Ieșiți dracului de pe platoul meu. Plecații naibii de aici!
Haide, ești mai bun decât locul ăsta.
Ești mai bun.
Dă foc locului ăsta, Carmy.
De ce ești...
Hei, Ursule, mergi până la capăt!
Ar vrea cineva, care vine de mai mult de 15 săptămâni, să vorbească?
Numele meu este Carmen.
Fratele meu este dependent. Era dependent.
Iar în această dimineață, eu...
Îmi pare rău... Am uitat.
Înainte de a veni la Al-Anon, eram bucătar.
Adică, încă sunt bucătar. Doar că un altfel de bucătar, cred.
Fratele meu și cu mine, am gătit mult împreună, mai ales când eram copii.
Atunci am fost cel mai apropiați.
Mâncarea a fost mereu punctul nostru comun.
Am vrut să deschidem împreună un restaurant.
Aveam un nume, o idee, tot.
Fratele meu putea să te facă să te simți încrezător.
Când eram copil, dacă eram nervos, speriat sau nu voiam să fac ceva,
îmi spunea mereu să o fac, pur și simplu.
Să depășesc momentul. Îmi spunea mereu...
Prost. Îmi spunea mereu...
Fă-o până la capăt.
Era gălăgios, și era amuzant.
Avea această abilitate uimitoare, că putea intra într-o cameră,
și îi judeca pe cei de acolo instantaneu. Îi citea perfect.
Și...
Eu nu sunt așa. Omule, eu...
Nu am avut mulți prieteni, în copilărie.
Mă bâlbâiam când eram mic. Eram speriat să vorbesc majoritatea timpului.
Și...
Aveam note de rahat pentru că nu puteam fi atent la ore.
Nu am intrat la facultate. N-am avut nicio prietenă. Nu cred că sunt amuzant.
Mereu am crezut că fratele meu mi-e cel mai bun prieten.
Știam totul unul despre celălalt.
Cu excepția...
Toți credeau că e prietenul lor cel mai bun. Era în felul ăla.
Și...
Nu știam că fratele meu lua droguri.
Ce ne spune asta?
Pe măsură ce-am crescut, mi-am dat seama că nu știam nimic despre el. Cu adevăr.
M-a dat afară din restaurant, acum câțiva ani.
M-a lăsat pe afară, pur și simplu. Și asta...
Asta a durut.
Dar cred că asta a activat ceva în mine,
și am zis „bine, du-te dracu, fii atent la asta!”
Și pentru că aveam această legătură prin mâncare,
iar el m-a făcut să mă simt așa respins, patetic, de rahat și nepriceput,
am făcut un plan de a lucra în cele mai grozave restaurante din lume.
Să lucrez în bucătării adevărate, la naiba cu maghernița mamei și a tatei.
Și sună ridicol, acum că o spun, dar exact asta am făcut.
Și mi-a ieșit pe nas.
Am separat ierburi, am desfăcut stridii, scoici și arici de mare.
Și m-am tăiat.
Și am avut usturoi, ceapă și piper sub unghii și în ochii.
Iar pielea mea era uscată și uleioasă în același timp.
Am avut bătături pe degete de la cuțite iar stomacul meu a fost dat peste cap.
Și a fost... Totul.
Câțiva ani mai târziu, se întâmplă acest lucru amuzant și a fost...
Pentru prima dată în viață, am început să fac asta pentru mine.
Și a fost rapid. Nu mi-a fost teamă.
Și era clar și m-am simțit...
M-am simțit bine.
Știam ce legume mergeau împreună, proteine, temperaturi, sosuri,
toate rahaturile, iar când cineva a venit să ceară un stagiu,
i-am privit ca pe competiție,
de parcă trebuia să-l distrug pe nenorocit.
Am simțit că aș putea vorbi prin mâncare,
ca și cum aș putea comunica prin creativitate.
Iar acest tip de încredere,
că eram bun la ceva așa nou și atât de excitant,
am vrut doar ca ei să vadă asta,
și am vrut doar să aud ceva de genul: „Bună treabă”.
Și cu cât nu mi se răspundea așa
cu atât mai mult relația noastră... se tensiona,
cu cât mă implicam mai mult, cu atât deveneam mai bun.
Și renunțând la oameni, am ajuns mai liniștit.
Iar rutina bucătăriei era atât de...
consecventă, exigentă, aglomerată și grea
și vie, și am pierdut evidența timpului, iar el a murit.
Și mi-a lăsat restaurantul lui.
În ultimele două luni, am încercat să-l fac să meargă,
pentru că era într-o situație rea și mi-a fost foarte clar,
că reparând restaurantul,
încercam să rezolv orice s-a întâmplat cu fratele meu.
Și chiar, poate să repar lucrurile cu toată familia pentru că...
acel restaurant, este și înseamnă mult pentru oameni.
Înseamnă mult pentru mine.
Nu știu dacă a însemnat vreodată ceva pentru el.
- Ai vești de la Marcus? - Nu, Jeff.
- Pe bune, de abia mi-a ratat fundul. - Serios?
Ce se întâmplă dacă ești înjunghiat în fund? Nu te poate coase.
- Am cusut funduri. - Cui?
Prietenii apropiați.
Chefi!
Să ne pregătim de pre-service, vă rog.
Da, chef.
Toată lumea, haideți aici!
Bine.
Uite, urăsc să dau vești proaste,
dar vom fi închiși pentru cina din seara asta
pentru că avem o petrecere a burlacilor.
- La naiba cu asta! -Știu.
Știu. Sunt prietenii lui Cicero, așa că...
Vere!
Asta e de rahat, Jeff, tocmai îmi intram în mână.
Da, știu, înțeleg.
Dar e doar pentru cină, tot o să avem masa de prânz. Da?
Voi conduce treaba diseară, în cazul în care trebuie să mă impun.
Cred că vom fi bine, mulțumesc.
Nu știi niciodată cu acești criminali cu guler.
Carmen, câți oameni?
Câți oameni? Nu sunt sigur, dar vom încerca să nu ne complicăm.
Își vor aduce propria băutură,
vom avea gustări, farfurii mici, le vom mișca ușor, da?
- Da, Jeff. - Mulțumesc, chef.
Mulțumesc, chefi!
Bine, te văd.
- Mă vezi? - Da.
- Eu... - Combinând ingredientele.
- Da. - Acceptă complimentul.
Acum, te văd adăugând sare și restul...
- Nu. Da. - Ești scăpat de sub control.
E în regulă, nici măcar nu ți-ai luat o zi liberă.
Nu știu dacă e în regulă. Mă simt ca...
Sunt genul care atunci când se oprește...
-Știi? - Da, înțeleg asta. Tatăl meu e așa.
Mama e așa.
Mă simt prost pentru că am impresia că...
Nici nu te-am întrebat cu adevărat cum te descurci...
cu tot, din moment ce, știi...
Da. Sunt bine.
Mai bine.
Mintea mea a luat-o razna pentru un minut.
Păi, bun venit în club.
Nu este ciudat, totuși?
Ar fi ciudat să lucrezi într-un restaurant și să nu-ți pierzi mințile.
Da.
- E bun? - Hai să aflăm.
Deci, ce este asta?
Acesta este leu de mare chilian.
Are câteva...
roșii confiate în stilul lui Alain Passard.
Și...
Nu știu, ierburi, pentru că... La naiba!
- De ce naiba nu? Da. - Da, exact.
Deci, ai mâncat, preparate creeate de toți acești oameni pe care îi studiezi?
Vai, omule! Când eram la CIA...
Institutul Culinar al Americii, nu CIA.
Mersi că ai lămurit asta, credeam că ești un spion.
Aș putea face o schimbare de regim dacă aș simți cu adevărat asta.
Bucătar ziua, agent CIA noaptea.
Bine, s-au întâmplat lucruri și mai nebunești.
- Coordonarea ta, totuși... - Hei!
Cum adică, hei? Ai vărsat supă de vițel, te-am văzut în acțiune...
Eu te invit în casa mea și așa mă tratezi tu?
Mă răsplătești cu amintiri, după ce am gătit pentru tine?
În fine, când eram la CIA,
mă simțeam cea mai proastă după planetă
pentru că nu știam nici jumătate dintre oamenii despre care vorbeau și...
Și eram și foarte falită când am fost acolo.
Iar în momentul în care s-a terminat semestrul,
am cumpărat un bilet doar dus spre New York și...
Am cheltuit fiecare dolar pe care îl aveam fiecare ultim bănuț, mâncând.
Din orice loc care îmi trecea prin cap.
Și în unul dintre acele locuri a fost cea mai bună masă pe care am avut-o vreodată.
Asta e tare. Deci, care a fost cel mai bun?
Stai, o secundă, pentru că am uitat...
asta... și...
pregătește-te pentru asta.
Da.
Am avut un chef, care...
m-a lăsat doar să... rad. Asta a fost.
Am muncit acolo, cam opt luni...
Și doar asta am făcut.
Păi, asta e normal.
- Foarte normal. - Da.
Asta e, foarte, foarte bun.
Mulțumesc.
Nu.
La dracu, Mikey!
- Hei, Jeff. - Ce e, T?
- Jeff? - Da.
Ești bine?
Da.
Da, de ce?
Nu. Nu ești la fel de enervant ca de obicei.
- Sunt doar obosit, cred. - Obosit?
Ești îmbrăcată ca Syd.
Ca un profesionist. Da.
-Îmi place. -Și mie îmi place.
Hei, T. Nu știi nimic despre KBL Electric?
Nu-i așa? Mikey nu ți-a menționat niciodată nimic despre asta?
Cine dracu știe?
Copilul ăla...
Despre ce e vorba?
Nu știu.
Plătea aceste sume mari în fiecare lună.
Se adaugă la suma împrumutată de la Cicero.
Cât de mare e împrumutul?
E destul.
Trebuie multe petreceri de burlaci ca să-l achităm?
Da, chef.
De ce nu a plătit vânzătorii?
Nu știu, Carm.
Îmi amintesc că a fost într-o lună, rămăsesem fără șervețele.
Nu le plătea la timp.
I-am zis: „Mikey, plătește-i pe nenorociți avem nevoie de șervețele”.
El a spus: „Ce rost are?
Oricum, nu-i vom putea plăti nici luna viitoare.”
Sună ca ceva tipic pentru el nu?
Nu. Nu. Îmi amintesc tocmai ca nu era așa.
Hei, Tina, poți să pleci, ia-ți seara liberă, da?
- Te acopăr eu. - Mulțumesc.
Jeff!
Știi cât de mult l-am iubit, nu?
Cât de mult?
Mult.
L-am iubit foarte mult.
Mulțumesc, Jeff.
Eu...
Am gustat din gogoașa ta ieri.
- De pe podea? - Da, de pe podea. Gary o ține curată.
Nu. Nu vreau să aud. Asta nu este o scuză bună.
Ascultă, omul muncește din greu.
Și, ce crezi?
A fost foarte bună.
A fost foarte, foarte bună.
Și îmi pare foarte rău că Carmy a distrus-o ca un prostovan.
Exact asta a făcut. A distrus-o ca un prost.
- Un prostovan. Bine. - Un mare prostovan.
Ai vorbit cu el deja sau...
Nu.
O să mă întorc și o s-o rezolvăm, cred.
Sau poate nu, și asta e. Mulțumesc, chef, pot încerca iar?
Da. Nu există un răspuns corect.
O să te întorci la UPS?
UPS este nebunia care m-a făcut să vreau să fac chestia asta,
deci probabil că nu.
În copilărie nu mâncam prea des în oraș,
așa că, când o făceam ne simțeam special, chiar dacă nu era.
- Nu știu. - Familia mea era la fel.
pentru absolvirea vărului meu, am mers la restaurantul lui Michael Jordan.
Bine, și?
Cum adică „și”? Este cel mai bun restaurant de pe Pământ.
-Șunca? Bine. - Da. Exact. Înțelegi. Da.
Este cea mai bună șuncă.
Asta vreau să fac și eu. Vreau să...
Vreau să gătesc pentru oameni, să-i fac să se simtă fericiți și...
să le dau cea mai bună șuncă de pe Pământ.
Chiar dacă acel loc este luat, de fapt.
- Al doilea cel mai bun e bine. - E minunat.
- Mi-ar plăcea asta. - Da.
Deci, înapoi la The Beef atunci?
Nu știu. Cunoscându-mă, probabil că voi
obține un loc de muncă în alt loc,
altul după aceea,
și cred că voi face asta pentru totdeauna,
până când contul meu nu este minus un milion.
- Visezi la un loc anume? - Desigur.
Care?
- Vei afla când se va deschide. Bine. - Bine. Îmi place atitudinea asta.
Așa câștigi.
Da, sau pierd totul
și sfârșesc prin a trăi înapoi cu tata în rulota lui împuțită.
Dar, a fost grozav să vă văd
excelând la diferite lucruri, pe tine și Carmy, și am învățat multe de la voi.
Stai, care a fost cea mai bună?
- Ce anume? - Cea mai bună masă pe care ai avut-o?
-Știi, era la Carmy. -Știam eu.
Știam eu. Da.
El este cu adevărat foarte, foarte bun.
Bravo lui!
Da. Dar tot e un prostovan.
Da. Nu te contrazic.
Al naibii nenorocit!
Stau aici fără să fac nimic.
Nu tu. Al naibii frate-tu!
Asta e o lipsă de respect.
Dependenți.
Spun niște rahaturi ca au ajuns să se ajute singuri,
dar trebuia să-l leg cu cătușe de biroul ăla nenorocit.
-Știai că se droghează? - Cum să nu știi?
Pentru că nu l-am văzut niciodată, nu am vorbit niciodată cu el.
Nu-mi răspundea la telefon, nu mă lăsa să lucrez în restaurant.
Ar fi trebuit să fac mai mult.
- Ce ai fi putut face? - Nu știu!
Nu credeam niciodată că ar...
Știi, era atât de gălăgios și...
nesuferit și al naibii de glumeț.
El a fost Mikey Ursul. Credeam că se va opri.
Ce dracu'!
Cred că glumești!
Hei, despărțiți-vă dracului!
Asta e de ajuns!
Destul!
- Ce faci - Suficient!
Doamne, terminați!
La dracu!
- Vreo veste? - Deocamdată nu.
Te vom anunța când se trezește.
Dar e tot la terapie intensivă?
Corect.
- Ce se întâmplă dacă nu se trezește? - Ar face bine să se trezească.
Dar dacă n-o face?
Vorbim de ucidere prin imprudență.
Stați, paznic! Domnule? Dle. ofițer!
Hei!
Aș vrea apelul meu telefonic.
Bună, sunt Tiff. Lasă un mesaj după ton.
Bună, îmi pare rău. Știu că e târziu.
Doar, știi...
Plec de la muncă. A fost o zi nebună. Toate bune, totuși.
Știi, eram doar...
Mă gândeam la tot acel rahat care s-a întâmplat cu tatăl tău. Știi...
Și...
Cum i-am zis așa cum i-am zis. Și...
Ai avut dreptate, să știi. Nu a fost în regulă.
Și...
Îmi pare rău.
Cam asta e.
Sper să aveți o zi bună. Dă-i Evei o îmbrățișare.
Și... Da, vorbim mai târziu. Bine. Noapte bună.
Jerimovich, să mergem!
S-a trezit?
Ai noroc. Vei fi acuzat de asalt grav.
Doamne! Mulțumesc, Doamne!
- Cu plăcere, cretinule. - Da.
Bine. Da.
Hei, tu!
Hei, Carm!
Hei.
Carmen.
- Vrei să plecăm de aici? - Da.
De unde ai avut banii pentru cauțiune?
Am luat rezerva pe două săptămâni.
Mulțumesc, vere!
Toate bune.
Adună-te, da?
Ești bine?
Da.
Sunt în regulă.
Tu ești tot ce am, vere.
Bine.
Carmen.
Îmi pare rău, chef.
Mă bucur că te-ai întors.
În regulă, chef.
- Da, chef. - Carmen, ce dracu este asta?
Ce dracu' e?
- Asta e stația mea. E lipsă de respect. - Nu, chef. Așa e, ai dreptate.
Hei.
Richard. Bandito. Micul meu infractor.
Huliganule!
- Un suvenir pentru necazurile tale. - Ce naiba!
Ce?
Gary, stau în fața ta, un om pocăit.
- Nu pot... - Bine. S-o facem.
- Te simți vreodată trist? - Da, Neil. Tot timpul.
Dar nu vorbesc despre asta. Țin totul înăuntru.
Mă ajută să bat oamenii.
Înțeleg.
La ce oră vine Syd?
O să fac eu partea ei azi, chef.
- N-o da în bară. - Voi încerca tot ce pot.
Dar serios, știi,
dacă încerci vreodată rahatul ăla cu mine, ți-i iei de nu te vezi.
Bine, chef.
Bine. Ascultați. Azi e Festivalul River North.
Deci, vreau ca toată lumea să facă puțin mai mult.
T, le vei face triplu, da? Marcus, câteva prăjituri suplimentare.
Ebra, dublu pentru tine, te rog.
Și apoi, vere! Vom avea aglomerație la prânz,
așa că vreau partea din față să fie pregătită și încărcată, da?
- Da, chef. - Mulțumesc.
- Două sute de lire. - Bine. Da. Mulțumesc.
Nu. Asta e porc. N-am nevoie de carne de porc.
Eu sunt doar cel care livrează. Vorbește cu Lu.
Rahat! Carmy!
- Carmen! Ce dracu'? Ești nebun? - Te rog.
- Hei! - Da. La dracu!
Ești bine?
- Da. - Da?
Îmi pare rău.
Ce e asta?
Nu știu.
Ce dracu' e asta?
Nu știu. Și...
Nu am vrut să ți-o dau pentru că...
însemna că s-a dus, dar...
Bine.
Pentru Carmy - De la Mikey
Prostule!
Carmy Nu are aciditate
La dracu'!
Preparatului tău îi trebuie aciditate
Scutește-mă!
Nu m-am purtat corect
Da, chef, ultima notă e gata.
Te iubesc omule. Fă-o până la capăt!
La naiba!
Spaghete de familie: 10 căței de usturoi, busuioc în ulei
roșii San Marzano - 2 cutii de 28 OZ (conservele mici au gust mai bun)
Ce?
Ce e?
În Somalia, sunt un adevărat maestru.
Taci, prostănac bătrân!
- Asta e sexist. - Cine se ocupă de meniul de familie?
Îl fac eu azi, chef.
Vezi asta?
- Uită-te la asta, face chestia aia... - Da.
... cu fluxurile, nu se unesc.
- Te ajut. O să rezolv asta. - Mă ajuți?
- Te ajut. - Nu crezi că noi te-am ajutat?
Așa e. Bine.
Îți oferim oportunitatea de a lucra aici, să reușești
și să-ți bagi niște bani în buzunar.
Da.
Știi ce? Am văzut cum ai fost înjunghiat acolo.
Da, am fost.
A fost tare. Părea destul de mișto.
Ai fost înjunghiat și ai continuat să mergi, a fost destul de tare.
- Normal că a fost. - Destul de tare. Bine, o să rezolv asta.
Curățenie, chefi!
- Da, chef. - Mulțumesc.
- Vere! - Hei!
Ajutor!
- Ieși naibii de aici. - Da. Asta-i bună.
Richie, în sfârșit îți poți lua acel nou CD pentru mașină.
- A venit. - Interesant.
Ce este...
Jeff.
Syd. Termină cu glumele. Ia un desfăcător de conserve!
Meniul de familie? Două mese și separeuri.
Design danez.
- Meniu de degustare la bar. - Pe lateral, spre fereastră.
- Pentru sandvișuri? - Da.
Bine.
Cum o numim?
THE BEEF E ÎNCHIS MULȚUMIM PENTRU ÎNȚELEGERE
URSUL SE ÎNTOARCE
Subtitrarea: Sadacliev Lucian