Hej, alle sammen. Allehelgensaften er en mærkelig helligdag.
Jeg forstår det ikke. Børn dyrker spøgelser, foregiver, de er djævle, -
- og der vises ting i tv, der er helt upassende for de yngste.
Som nu den næste halve time. Intet synes at genere mine unger, -
- men aftenens episode er virkelig skræmmende.
Hvis I har følsomme børn, så put dem hellere tidligt i aften -
- i stedet for at skrive vrede breve til os. Tak.
Sikke en fangst! Jeg elsker allehelgensaften.
Lad os se, hvad ungerne har gang i.
... og politiet sagde i telefonen:
"Vi har sporet samtalen til etagen under Dem."
"Kom ud af huset!" Men det var for sent.
- Slut på historien. - Gab! Den hørte jeg i tredje.
Den er ikke uhyggelig.
- Så fortæl en, der er uhyggeligere! - Lommelygte, tak.
Her kommer en rigtig uhyggeligende historie!
"Mareridtets hus".
- Det var det hele. Kvittér her. - Her har du en dollar til dig selv.
Én luset dollar! Godt, huset er forbandet.
- Det er alt sammen vort! - Tænk, at det var så billigt.
- Motiveret sælger. - Det må han have været.
God beliggenhed, 18 soveværelser, voldgrav ... Vi burde ikke have råd.
Hold nu op. Endelig gjorde vi en god forretning.
Det er for godt til at være sandt.
- Bart kastede en bog efter mig! - Vel gjorde jeg ej!
For ... svind ...
- Hvad var det? - Det er bare huset, der sætter sig.
Køkkenet har søreme brug for en kvindehånd.
- Homer, hvad er det? - Aner det ikke.
En hvirvelstrøm. En port til en anden dimension.
Næ, en hvirvelstrøm. Grib!
Ret smart!
"Hold op med at smide affald i vor dimension."
Mor! Far! Hjælp!
For ... svind ...
Prøv bare at snakke dig fra dét!
- Jeg kan føle en ond kraft i huset. - Stille, du skræmmer din mor.
Hent jeres overtøj. Vi tager af sted nu!
Vent! Det er helt naturligt, der er noget galt med et gammelt hus.
Det er et håndværkertilbud! Vi får nogle præster herhen ...
Jeg vil ikke bo i et ondskabens hus for at spare nogle dollars.
Nu ikke så stædig! Det drejer sig ikke om nogle dollars, -
- men om nogle tusind dollars!
Der er dejlig højt til loftet!
Hør her. Vi sover på det.
- Godt, men hvis der sker noget ... - Hvad skulle der kunne ske?
De er alle imod dig, Bart.
Du må dræbe dem alle sammen. Alle må de dø.
- Er du min samvittighed? - Jeg ... Ja, det er jeg.
Lisa!
Slagterkniven, Lisa.
De er alle imod mig. Alle må de dø.
- Marge! Hej, Marge! - Jeg er i køkkenet, Homer!
Dø, dø! Alle skal dø!
Hvad foregår her?! Homer, Bart, Lisa, Maggie! Hold op!
Undskyld.
- Det var dråben! Af sted med os. - Du lovede at sove på det!
Det er jeg ligeglad med! Vi har skændtes før, -
- men aldrig været i knivkamp. Det er husets skyld!
Mor, far! Se!
- Det er et gammelt indianergravsted. - Det sted her har det hele!
Et gammelt indianer-hvad-for-noget?!
Hr. Plott? Homer Simpson her.
Da De solgte mig huset, glemte De at nævne en lille ting!
De sagde ikke, det var opført på et indianergravsted!
Nej, det gjorde De ikke! Sådan husker jeg det ikke!
Nå, ja ... godt! Farvel!
- Han nævnte det fem-seks gange. - Så går vi, børn.
- Homer! - I vil dø langsomt.
Jeres maver vil svulme op, jeres indvolde vil vride sig, -
- jeres øjne vil briste, og noget forfærdeligt stads, -
- muligvis jeres hjerner, vil rinde ud gennem jeres næser.
Hold kæft! Lad være med at køre rundt med os!
Hold op med at sige de grimme ting og opfør dig ordentligt!
- Jeg er så gal, mine hænder ryster. - Det er bedre, end øjnene brister.
- Få væggene til at bløde igen. - Nej.
Vi ejer dig! Lad os se noget blod!
- Jeg vil ikke underholde dig! - Kom nu, lav blodtricket! Gør det!
Hvorfor skræmmer du os? Er du bange for, vi begynder at elske dig?
- Lad mig være! - Tal ikke sådan til hende!
- Hør her, dame ... - Du skal ikke kalde mig dame!
Jeg hedder Marge Simpson, og min familie flytter ikke.
Vi skal bo sammen, så du må hellere vænne dig til det. Vil du ikke nok?
Må jeg tænke over det et øjeblik?
Et liv med familien Simpson. Har jeg andet valg?
Det foretrak tilintetgørelse frem for os. Man føler sig lidt afvist.
- Det var slet ikke uhyggeligt, Bart. - Hvad så med denne afskårne finger!
Ad, babyspyt!
Det var kun en opvarmningshistorie til denne makabre sag, som jeg kalder:
"Sultne er de fordømte".
- Homer, der er så mange fluer. - Rolig, jeg tænder for insektæderen.
Halløj, det var en ordentlig svend!
Det skulle være nok. Der er intet, der slår en gennemgrillet hamburger.
Heftigt, mand!
Burgerne bliver kolde ... Milde Moses!
Vær hilset, jordboere. Jeg hedder Kang. Vær ikke bange.
- Vi vil jer intet ondt. - Du taler engelsk.
Jeg taler rigeliansk. Ved et utroligt tilfælde er vore sprog identiske.
- Hvad vil du gøre ved os, mand? - Kodos og jeg fører jer til Rigel 4.
En verden, der vil pirre jeres sanser og udfordre jeres intelligens.
I ser os Simpsons som laverestående væsener.
Den fordom møder vi hver dag. Men vi er lykkelige på vor planet.
Vi beder jer, lad os vende tilbage ...
- Spisetid. - Dyrk det bord!
- Tag, hvad I vil. Spis, alt I tager. - Mange tak, mr. ..?
Hvis du skulle udtale det rigtigt, -
- ville jeg være nødt til at flå tungen ud på dig.
- Stegte rejer! - Dampkogte flæskekoteletter!
Radiserosetter! De er svære at lave. De er en højt udviklet race.
Spis. Voks jer store af maden.
- Der er noget galt her. - Hun har ret! Hvor er æblesovsen?
- Hvad glor du på, makker? - Din kone er en lækkerbisken.
Tak!
I har en overflod af underholdning på jeres ... intergalaktiske rejse.
Dette hybridnet kan modtage en million kanaler fra hele universet.
- Kan I tage HBO? - For dyrt.
Her har vi vor største underholdningsteknologiske bedrift.
En elektronisk variant af det, I kalder bordtennis.
Det er bare Pong! Følg med tiden.
- Det spillede vi, før vi blev gift! - Vi byggede altså dette rumskib.
De arter, der mestrer intergalaktisk transport, løfter hånden!
- I så fald! - Undskyld. Det er et fint spil.
- Spisetid. - Hvorfor ser vi aldrig jer spise?
Vi vil ikke ødelægge appetitten -
- til det store festmåltid, når vi lander på Rigel 4.
- Er vi inviteret? - I vil være til stede.
Jeg har på fornemmelsen, I bliver hædersgæster.
- Fortæl os mere om festmåltidet. - Nej, spis nu!
Når vi lander, bliver der masser af tid til at mundhugges.
Meget fint, jorddreng.
Strålende, hr. Simpson.
Det her vil give menneskene perfekt smag.
SÅDAN TILBEREDES MENNESKER
Stop! Kan I ikke se, hvad der sker? De feder os op for at spise os!
- Årh, hold op, Lisa! - Se på bogen, hvis I ikke tror mig!
- Hun har ret! - I spiser ikke.
Hør her, dit store dumme rumvæsen! Ingen spiser en Simpson!
- Hvabehar? - Spil ikke dum. Vi fandt jeres bog.
Det er en harmløs kogebog. Den er bare lidt støvet.
SÅDAN TILBEREDES MAD TIL MENNESKER
Øjeblik!
SÅDAN TILBEREDES TI MENNESKER
Vent, der er stadig mere rumstøv på.
SÅDAN TILBEREDES MAD TIL TI MENNESKER
- I troede ... - De troede, vi ville spise dem!
- Du gode! Er det her en slags spøg? - Nej, de mener det.
Hvorfor skulle vi så spise hele tiden?
Vi forsynede jer med en ødsel banket, men I åd som svin!
Jeg sled i køkkenet i flere dage for jeres skyld og ...
Hvis I ville have tilberederen Serak til at græde, lykkedes missionen.
I er ikke de eneste væsener, der har følelser!
Vi tilbød jer paradiset. I ville have oplevet følelser, -
- der er 1000 gange stærkere end kærlighed og morskab.
Vi ville have hyldet jer som guder og givet jer et evigt liv i skønhed.
Men på grund af jeres mistroiske natur er det umuligt.
De udpensler det ret kraftigt.
Der var uhyrer på det skib. Os.
Du er kløgtigere, end godt er.
- Godt gået, Lisa. - Ja, tusind tak!
Hallo, der sker noget uhyggeligt!
Det er allehelgensaften! Læg bogen fra dig.
Jeg skal til at oplæse en klassisk frygtfortælling af Edgar Allan Poe.
- Øjeblik! Det er en skolebog. - Rolig. Du vil ikke lære noget.
Den hedder "Ravnen".
Sent en nat ved midnatsstunden, mens jeg i tungsindig grunden -
- gransked' gamle folianters glemte visdom ved mit bord -
- halvt i blunden, træg i tanken lød med ét en sælsom banken -
- mod min dør, som toned' planken for det tyste slag af knoer.
"Besøg! Denne banken som af knoer mod min dør - foruden ord!"
- Er vi bange nu? - Han etablerer stemningen.
Intet håb hint minde dæmper. Det var i den grå december.
Ildens skær som en død kæmpes genfærd over gulvet fo'r.
Jaget higed' jeg mod morgen; modløst søgte jeg mig borgen -
- sorgen, ak! for min Lenore, -
- for hin søde, sjældne pige, nævnt af Engle nu Lenore -
- navnløs evigt her på jord!
Skræmt ved silkens sagte sitren af hvert purpurforhængs knitren -
- led jeg, stred jeg vild og rådløs, som et skib foruden ror.
Mit hjerte hamred', skælvende jeg stod i kamret:
"Kun en sildig gæst, der banker uden ord."
Så mit mod jeg mødig samled', uvis efter ord jeg famled'.
"Ven", jeg sagde, "eller frue! Min uhøflighed var stor!"
"Sagen er: jeg sad i tanker, og så tavs og tyst De banker -
- hørlig knap mod dørens planker, banker De foruden ord. Tilgiv!"
- Her jeg åbned' døren. - Det har bare at være godt!
Mulm kun imod mig fo'r nat og øde uden spor!
Alt ville have været mere skræmmende end ingenting!
Tungt mod kamret jeg mig vendte, hver en tanke i mig brændte.
Snart igen en banken lød, mere lydt, en ukendts knoer!
"Muligt", slog det mig, "jeg glemmer, at måske mod skoddens tremmer -
- banker han, og muligt gemmer her mysteriet spor!"
Åben her jeg skodden slængte, ind en kulsort ravn sig trængte, -
- flagred' frem uden flakken, tøven eller sakken, -
- løfted' som en fyrste nakken, mens den fo'r -
- mod Pallasbusten på min dørkarms hylde, -
- hvor den tog stade, stum og stor.
"Skønt din dragt så bedre dage", lo jeg, "er du ej en krage -
- men en rovgrisk ravn, hvis mage findes kun, hvor skygger bor."
"Sig navnet, hvorved du hersker, hvor Plutos skygger bor!"
- Ravnen mæled': - Rend mig!
"Aldrig mer'!", lød ravnens ord.
Tungt fortættet luften tvinges, som for offerrøg, der bringes -
- fra de gyldne kar, der svinges ved serafers dans på jord.
"Usling! Din gud har sendt dig! Ved hans engle har du kendt dig!"
"Udløst fra hint minde om din tabte brud, Lenore."
"Lad da denne nektar rinde, så jeg kan glemme min Lenore!"
"Aldrig mer'!", lød ravnens ord.
"Dette ord vor pagt har myrdet! Helveds fugl!", skreg jeg bestyrtet.
"Skjul dig i nattens storme, dybt i Hades skyggekor!"
"Ej en natsort fjer skal minde om dit mæles løgn herinde!"
"Lad min ensomhed mig fylde, forlad busten på karmens hylde!"
"Tag dit næb ud af mit hjerte, fly den verden, hvor jeg bor!"
"Aldrig mer'!", var ravnens ord.
"Tag dit næb ud af mit hjerte, fly den verden, hvor jeg bor!"
"Aldrig mer'!", var ravnens ord.
"Nu har jeg dig, ravn!"
"Aldrig mer'!"
Evigt ravnen dumpt i dvælen, over fjælen over fjælen -
- ruger på den blege buste i kamret, hvor jeg bor.
Tungsind fra dens øjne strømmer, tyst som når dæmoner drømmer, -
- og for lampelyset svømmer skyggen af den skæbnestor.
Og min sjæl skal fra hin skygge, som har spændt sig skæbnestor -
- aldrig løftes mer' på jord.
Det var ikke uhyggeligt, end ikke af et digt at være.
Det er fra 1845. Folk var måske mere letskræmte dengang.
Ja, ligesom "Fredag d. 13. del I".
- Den er tam efter dagens standard. - Sengetid, børn!
Jeg får vist ingen problemer med at falde i søvn i nat.
- Nej! Vil du ikke nok lade være?! - Jeg sover ikke med lyset tændt.
Børnehistorier kan ikke gøre dig ondt.
Jeg hader allehelgensaften!